ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 р. 	Справа № 480/3280/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 11.11.20  по справі № 480/3280/20
за позовом                ОСОБА_1  
до                ІНФОРМАЦІЯ_1                       
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити  дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також – відповідач), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153 “Про стягнення коштів в порядку статей 3, 6, 10 та 11 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”;
- зобов`язати відповідача відшкодувати кошти, що стягнуті з позивача відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, у повному обсязі.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Скасовано Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153 “Про стягнення коштів в порядку статей 3, 6, 10 та 11 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що скасовуючи Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, суд першої інстанції необґрунтовано не зобов`язав відповідача відшкодувати кошти, що стягнуті з позивача відповідно такого наказу, оскільки кошти, що визначені як шкода, заподіяна державі, а саме – 20 463,51 грн, утримано із грошового забезпечення позивача у повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому, з посиланням на обставини справи, викладені у відзиві на позовну заяву, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.05.2019 за № 244 призначено службове розслідування щодо правомірності виплати податку з фізичних осіб у сумі 98453,93 грн, виявленої під час проведення внутрішнього аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту в період з 12 лютого по 20 березня 2019  (а.с. 9).
04.06.2019 т.в.о. військового комісара Сумського обласного військового комісаріату затверджено акт проведення службового розслідування (а.с. 10, 11).
Наказом Командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” від 08 квітня 2020 року № 100 позивача призначено на посаду заступника начальника відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 квітня 2020 року № 82 позивач прийняв справи та посаду заступника начальника відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 та приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с. 6).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153 визначено стягнути з заступника начальника відділу соціального забезпечення майора ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20463,51 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої державі (а. с. 7). 
Не погодившись з Наказом від 06 травня 2020 року № 153, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, суд першої інстанції дійшов висновку, що правових підстав для винесення оскаржуваного наказу після спливу 3-річного строку з дня виявлення порушення виплати компенсації втрат доходу громадян, які отримують грошове забезпечення під час проходження ними військової служби, у відповідача не було.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача відшкодувати кошти, які стягнуті з позивача відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із їх передчасності.
Доводи апеляційної скарги стосуються лише відмови у задоволенні позовних вимог.
Отже, в межах апеляційного розгляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача відшкодувати кошти, які стягнуті з позивача відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, у повному обсязі.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначалися Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95-ВР) (чинної станом на дату прийняття оскаржуваного наказу) та Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до п. 5 Положення час, протягом якого винного військовослужбовця може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
Частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
31.10.2019 набрав чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 за № 160-ІХ (далі - Закон № 160-ІХ).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Отже, законодавством, що діяло на час застосування до позивача матеріальної відповідальності, строк притягнення до матеріальної відповідальності становив 3 роки з моменту виявлення. 
Так, за змістом акта проведення службового розслідування від 04.06.2019 факт правомірності виплати компенсації втрат доходу громадян, які отримують грошове забезпечення під час проходження ними військової служби, виявлено в період з 09.01.2014 по 07.02.2014 аудиторською службою під керівництвом заступника начальника відділу аудиту у бюджетній сфері Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю полковникам Студзінського Г. Р. 
Оскаржуваний Наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 153 “Про стягнення коштів в порядку статей 3, 6, 10 та 11 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» винесено 06 травня 2020 року.
З урахуванням установлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що правових підстав для винесення оскаржуваного наказу після спливу 3-річного строку з дня виявлення порушення виплати компенсації втрат доходу громадян, які отримують грошове забезпечення під час проходження ними військової служби, у відповідача не було.
В зазначеній частині позовних вимог рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку сторонами не оскаржується.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача відшкодувати кошти, які стягнуті з позивача відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, у повному обсязі, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.
Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС.
Водночас, у частинах 3 та 5 ст. 245 КАС установлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.
Як убачається з довідки від 30.11.2020 за № 5/1340, у період з травня по листопад 2020 року з грошового забезпечення позивача, згідно з Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, з ОСОБА_1 утримані грошові кошти в сумі 20463,51 грн.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність та скасування Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, яким з позивача утримані грошові кошти в сумі 20463,51 грн, належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача відшкодувати кошти, які стягнуті з позивача відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2020 року № 153, у повному обсязі.
Безпідставним та необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог у цій частині.
Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За статтею 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям нового про задоволення позовних вимог в цій частині.
Питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом апеляційної інстанції не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 по справі № 480/3280/20  в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відшкодувати кошти, що стягнуті з ОСОБА_1 відповідно до Наказу військового комісара від 06 травня 2020 року № 153, у повному обсязі.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 по справі № 480/3280/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич