ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/772/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н. Г. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М., 

за участю секретаря судового засідання Громак В. О.

за участю представників: ТОВ "ЮК "Партнер`с" - адвоката Грицик Д. С., ліквідатора           ТОВ "Укоінвест" - арбітражного керуючого Панченка Р. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Леджиста" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" - арбітражного керуючого Панченка Р. М.
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020
у справі № 910/772/19 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Леджиста"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" 
про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 відкрито провадження у справі №910/772/19 про банкрутство ТОВ "Укоінвест"; визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора ТОВ "ЮК "Леджиста" на суму 1 690 990 грн основного боргу; введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Павлову Ю. М.

ТОВ "ЮК "Партнер`с" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до боржника на суму 4 040 000 грн, що виникли на підставі простого векселя, опротестованого приватним нотаріусом у неплатежі з боржника із видачою виконавчого напису №1075 від 07.06.2016 про стягнення 4 000 000 грн основного боргу та 40 000 грн виконавчого збору, який не було виконано боржником під час здійснення виконавчого провадження № 51442675, відкритого постановою державного виконавця від 17.06.2016.

За результатами попереднього засідання ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі № 910/772/19, зокрема, відмовлено у визнанні кредиторських вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" на загальну суму                    4 040 000 грн (п. 3 резолютивної частини ухвали).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 у справі №910/772/19 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" на суму 4 040 000 грн скасовано; прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано кредиторські вимоги ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" на суму 4 040 000 грн; зобов`язано арбітражного керуючого внести зміни до реєстру вимог кредиторів.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.10.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 в частині пункту 3 резолютивної частини зазначеної ухвали скасовано, а справу № 910/772/19 в частині спірних грошових вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" на суму  4 040 000 грн передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у визнанні спірних кредиторських вимог, неправильно застосував норми вексельного законодавства України та дійшов помилкового висновку про недійсність зобов`язання боржника за векселем як такого, що повинно обґрунтовуватися іншими, крім дійсного векселя, документами на підтвердження виникнення основного зобов`язання боржника перед кредитором. Натомість апеляційний суд, приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ дійсності спірних вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" оригінал простого векселя від 21.06.2016 серії АА №2669778, поданий кредитором безпосередньо в засіданні суду апеляційної інстанції, в порушення приписів ч. 4 ст. 80 та ч. 4 ст. 238 ГПК України не залучив його до матеріалів справи, не відобразив в мотивувальній частині постанови підстав прийняття до уваги додаткового доказу на стадії апеляційного розгляду в порядку ч. 3 ст. 269 ГПК України. Крім того касаційний суд поставив під сумнів висновки суду апеляційної інстанції про належне дослідження в судовому засіданні оригіналу простого векселя, на підставі якого було заявлено кредиторські вимоги ТОВ "ЮК "Партнер`с". 

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що при новому розгляді справи судам належить дослідити правову природу спірних кредиторських вимог, перевірити дотримання кредитором вимог ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо строку на подання доказів в обґрунтування заявлених конкурсних вимог, та можливості прийняття доказів поза межами цього строку за наявності поважних причин, з`ясувати дійсність заявлених кредитором вимог на суму 4 040 000 грн на підставі опротестованого нотаріусом спірного векселя з видачею виконавчого напису про стягнення суми боргу за векселем, залучивши до матеріалів справи спірний вексель, дослідити його на предмет відповідності вимогам вексельного законодавства та з огляду на встановлене прийняти обґрунтоване рішення про наявність (відсутність) підстав для визнання та включення до реєстру вимог кредиторів вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" з визначенням черговості їх задоволення в порядку ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За результатами нового розгляду справи в частині грошових вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/772/19 визнано ТОВ "ЮК "Партнер`с" кредитором ТОВ "Укоінвест" на суму           4 040 000,00 грн як вимоги четвертої черги та залишено без задоволення клопотання ТОВ "ЮК "Леджиста" про зупинення провадження у справі.

Ухвала місцевого господарського суду в частині визнання грошових вимог                      ТОВ "Юридична компанія "Партнер`с" мотивована тим, що заявлені вимоги підтверджуються оригіналом векселя серія АА № 2669778 від 21.04.2016, копією виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. № 1075 від 07.06.2016 та копією постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження ВП № 51442675 від 17.06.2016.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 залишено без змін.

В оскаржуваній постанові апеляційний суд зазначив, що зобов`язання за векселем, оригінал якого поданий кредитором до суду першої інстанції, є дійсними, оскільки його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні". Відтак суд дійшов висновку, що грошові вимоги ТОВ "Юридична компанія "Партнер`с" до боржника є обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню в повному обсязі.

При цьому Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що поданий ТОВ "Юридична компанія "Партнер`с" оригінал векселя серія АА № 2669778 від 21.04.2016 обґрунтовано залучено судом першої інстанції до матеріалів справи, та оскільки неподання кредитором оригіналу векселю до суду під час первісного розгляду було зумовлено відсутністю у ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» наслідків неподання кредитором доказів на підтвердження своїх грошових вимог, зокрема, первинних та інших документів, на підставі яких виникають цивільно-правові та інші зобов`язання.

ТОВ "ЮК "Леджиста" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у визнанні кредиторських вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" на суму 4 040 000,00 грн.

Підставами касаційного оскарження ТОВ "ЮК "Леджиста" вказує п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та норм процесуального права щодо порядку звернення кредиторів до суду із письмовими заявами з вимогами, які виникли на підставі простих векселів, документів, що їх підтверджують, а також порядку розгляду судами таких вимог.

В обґрунтування касаційної скарги ТОВ "ЮК "Леджиста" зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій всупереч приписам ч. 1 ст. 316 ГПК України не виконали вказівок суду касаційної інстанції, оскільки не з`ясували та не дослідили правову природу спірних кредиторських вимог, не перевірили дотримання кредитором вимог ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо строку на подання доказів в обґрунтування заявлених конкурсних вимог, та можливості прийняття доказів поза межами цього строку за наявності поважних причин, не з`ясували дійсність заявлених кредитором вимог на суму 4 040 000 грн на підставі опротестованого нотаріусом спірного векселя що призвело до неправильного вирішення справи.

ТОВ "ЮК "Леджиста" наголошує, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки всім аргументам учасників справи, зокрема, щодо порушення ТОВ "ЮК "Партнер`с" встановленого законом строку на подання доказів, що підтверджують заявлені до ТОВ "УКОІНВЕСТ" грошові вимоги, а також запереченням боржника, що спірний вексель був виданий з численними порушеннями вимог діючого законодавства України і без існування необхідних попередніх договірних відносин між сторонами.

Крім того, ТОВ "ЮК "Леджиста" зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд дійшов відповідних висновків, у зв`язку з чим апеляційний суд був зобов`язаний скасувати таку ухвалу.

У касаційній скарзі ліквідатор ТОВ "Укоінвест" - арбітражний керуючий                     Панченко Р. М. просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у визнанні кредиторських вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" до ТОВ "Укоінвест" на суму               4 040 000,00 грн.

Касаційна скарга арбітражного керуючого Панченка Р. М. подана на підставі                   п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та ґрунтується на тому, що суди попередніх інстанцій не виконали обов`язкових вказівок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладені у постанові від 17.10.2019 у цій справі.

Крім того, ліквідатор ТОВ "Укоінвест" посилається на неврахування висновків Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, викладених у постановах: від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19 - щодо необхідності підтвердження грошових вимог кредитора первинними документами, що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору; від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18 - щодо обов`язку суду самостійно розглянути кожну заявлену грошову вимогу, перевірити її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнати або відхилити частково чи повністю грошові вимоги кредитора; від 18.04.2018 у справі № 914/1126/14, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16 - щодо того, що заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги, проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство; від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19 - щодо обов`язку суду при розгляді кредиторських вимог належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності) та з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання.

Крім того, як вбачається із змісту касаційних скарг, ТОВ "ЮК "Леджиста" та ліквідатор ТОВ "Укоінвест" оскаржують ухвалу суду першої інстанції і в частині розгляду клопотання ТОВ "ЮК "Леджиста" про зупинення провадження у справі до розгляду  та набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №910/1237/20, яка розглядається в межах даної справи про банкрутство.

В ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, окремо від рішення суду першої інстанції, зокрема, про зупинення провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала суду щодо розгляду клопотання про зупинення провадження у справі відсутня у цьому переліку, а відтак касаційному оскарженню не підлягає.

Враховуючи наведене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційними скаргами у вказаній частині.

Аналогічна правова позиція щодо закриття касаційного провадження у випадку його відкриття за касаційною скаргою на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, викладена в ухвалах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 12.11.2019 у справі № 922/6220/15 та від 28.01.2021 у справі № 50/311-б.

Відтак, предметом касаційного перегляду є ухвала Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 у справі № 910/772/19 в частині грошових вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с".

У відзиві ТОВ "ЮК "Партнер`с" просить постановити ухвалу, якою закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЮК "Леджиста" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України, оскільки ТОВ "ЮК "Партнер`с" вважає безпідставними посилання заявника касаційної скарги на відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо порядку звернення кредиторів до суду із письмовими заявами з вимогами, які виникли на підставі простих векселів, документів, що їх підтверджують, а також порядку розгляду судами таких вимог.

У відзиві на касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Укоінвест", ТОВ "ЮК "Партнер`с" просить касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Укоінвест" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н. Г., пояснення представників учасників справи, перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги ТОВ "ЮК "Леджиста" та ліквідатора ТОВ "Укоінвест" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 у справі № 910/772/19 в частині грошових вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 06.03.2019 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Укоінвест" на веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

ТОВ "ЮК "Партнер`с" 05.04.2019 звернулось до місцевого господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника на суму 4   040 000 грн.

Заява мотивована тим, що боржник має заборгованість на загальну суму                   4   040   000 грн, що виникла на у зв`язку з неоплатою простого векселя від 21.04.2016 серії АА № 2669778 на суму 4   000 000 грн зі строком платежу за пред`явленням, виданого боржником на користь ТОВ "Шеваль компані", а також понесені кредитором витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису.

На звороті векселя міститься індосамент, за яким визначено ТОВ "Юридична компанія "Партнер`с" як особу, за наказом якої повинен бути здійснений платіж.

Вексель був опротестований 29.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. у неплатежі. В подальшому приватний нотаріус вчинив виконавчий напис №1075 від 07.06.2016 про стягнення з боржника на користь ТОВ "Юридична компанія "Партнер`с" 4 000 000 грн основного боргу та 40 000,00 грн витрат, пов`язані з вчиненням виконавчого напису.

За виконавчим написом нотаріуса було відкрито виконавче провадження №51442675 згідно з постановою державного виконавця від 17.06.2016.

Докази на підтвердження здійснення платежу за векселем серії АА № 2669778 боржник суду не подав.

До заяви про грошові вимоги до боржника також було додане рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 у справі № 910/18602/16, яке набрало законної сили 06.12.2016, про відмову у задоволенні позову ТОВ "Шеваль компані" до ТОВ "ЮК "Партнер`с" про визнання простого векселю таким, що не має вексельної сили.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, діючій на момент звернення кредитора до суду із грошовими вимогами до боржника) кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Приписами ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" встановлено, вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Відповідно до Закону України від 06.07.1999 № 826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі" Верховна Рада України постановила приєднатися від імені України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" векселі (переказні і прості) складаються в документарній формі на бланках з відповідним ступенем захисту від підроблення, форма та порядок виготовлення яких затверджуються Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України з урахуванням норм Уніфікованого закону, і не можуть бути переведені в бездокументарну форму (знерухомлені).

Згідно з ст. 75 Уніфікованого закону простий вексель містить: 1. назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2. безумовне зобов`язання сплатити визначену суму грошей; 3. зазначення строку платежу; 4. зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 5. найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж; 6. зазначення дати і місця видачі простого векселя; 7. підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Статтею 76 Уніфікованого закону передбачено, що простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред`явленням.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо, зокрема, строку платежу (статті 33-37).

Так, за змістом ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 35 Уніфікованого закону переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред`явленням; у визначений строк від пред`явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату. Переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Строк платежу за переказним векселем, що підлягає сплаті у визначений строк від пред`явлення визначається або датою акцепту, або датою протесту.

Отже, простий вексель, емітований боржником-векселедавцем без зазначення конкретного строку платежу за векселем, є таким, що підлягає оплаті за пред`явленням; у разі опротестування приватним нотаріусом простого векселя у неплатежі боржником строк платежу за векселем визначається датою протесту.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про обіг векселів в Україні" зобов`язуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.
Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Згідно з ст. 8 Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель, опротестований нотаріусом у встановленому законом порядку, є виконавчим документом (крім векселя, опротестованого у недатуванні акцепту).

Зобов`язання за векселем є дійсними, якщо його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні".

При розгляді справ, пов`язаних з обігом простих векселів, судам належить досліджувати у судовому засіданні оригінали цих цінних паперів, зважаючи на їх правову природу та обов`язковість реквізитів; встановлення ж судами обставин ненадання кредитором оригіналу векселя, як доказу заборгованості боржника перед кредитором, є підставою для відмови у визнанні спірних вимог як таких, що не підтверджені належними доказами у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 01.08.2019 у справі № 914/2441/15 та від 26.04.2018 у справі № 904/5299/17.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 17.10.2019 вказав, що вимоги кредиторів, які ґрунтуються на зобов`язаннях боржника сплатити певну суму грошових коштів на підставі простого векселя як боргового цінного паперу, обов`язком кредитора, який звертається з кредиторськими вимогами до боржника, є надання господарському суду оригіналу простого векселя, який в силу приписів ст. ст. 73, 77, 91 ГПК України є допустимим доказом дійсності грошових вимог кредитора - векселедержателя, і такий цінний папір в оригіналі залучається судом до матеріалів справи та зберігається в матеріалах справи відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 ГПК України, оскільки вексель є об`єктом цивільного обороту та може бути в подальшому відчужений векселедержателем на користь третіх осіб шляхом вчинення індосаментів.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вказівок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладені у постанові від 17.10.2019 у даній справі, судами попередніх інстанцій був досліджений наявний у матеріалах справи оригінал векселя від 21.04.2016 серії АА № 2669778, який був поданий ТОВ "ЮК "Партнер`с" до суду першої інстанції 27.11.2019. 

Дослідивши оригінал простого векселя від 21.04.2016 серії АА № 2669778, суд апеляційної інстанції, встановив, що вимоги за ним є дійсними, оскільки його складено з дотриманням вимог статей 75, 77 Уніфікованого закону та статті 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні", у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що грошові вимоги ТОВ "ЮК "Партнер`с" до боржника є обґрунтованими та такими, що підлягають визнанню в повному обсязі.

При цьому апеляційним судом було враховано, що доказів на підтвердження здійснення платежу за векселем від 21.04.2016 серії АА № 2669778 боржник суду не подав.

У зв`язку з викладеним, безпідставними є аргументи ліквідатора ТОВ "Укоінвест" про невідповідність судових рішень судів попередніх інстанцій висновкам, викладеним у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19 про те, що розглядаючи кредиторські вимоги суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності) та з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання.

Колегія суддів також враховує, що вексель як цінний папір, що посвідчує грошове або майнове право вимоги векселедержателя до векселедавця, є належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справу про банкрутство боржника-векселедавця, оскільки законний векселедержатель не зобов`язаний доводити наявність та дійсність своїх прав за векселем, такі права вважаються наявними та дійсними, а доведення протилежного є обов`язком боржника як особи, якій пред`явлено вимогу за векселем. Підставою для заявлення вимог до прямих боржників є сам вексель, що знаходиться у кредитора (п. п. 7, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів" №5 від 08.06.2007.).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 26.04.2018 у справі № 904/5299/17, від 16.10.2018 у справі № 920/13/18.

Оскільки судами попередніх інстанцій було досліджено оригінал спірного векселя, а доказів на підтвердження здійснення платежу за векселем від 21.04.2016 серії АА №2669778 боржник не надав, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ТОВ "ЮК "Леджиста" щодо не дослідження судами попередніх інстанцій правової природи спірних кредиторських вимог та без дослідження існування необхідних попередніх договірних відносин між сторонами.

Наведеним спростовуються також доводи касаційної скарги ліквідатора                                ТОВ "Укоінвест" про не відповідність оскаржуваних судових рішень висновкам, що викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19 щодо необхідності підтвердження грошових вимог кредитора первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору та доводам про відповідність оскаржуваних судових рішень висновкам, що викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18 про те, що суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.

Крім того, узагальнені доводи касаційних скарг зводяться того, що ТОВ "ЮК "Леджиста" та ліквідатор ТОВ "Укоінвест" вважають, що суди попередніх інстанцій не перевірили дотримання ТОВ "ЮК "Партнер`с" вимог ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо строку на подання доказів в обґрунтування заявлених конкурсних вимог та можливості прийняття доказів поза межами цього строку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який був чинний на момент звернення кредитора до суду із грошовими вимогами до боржника, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Заява кредитора має містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; ім`я або найменування боржника, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи та реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені); виклад обставин, які підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог; перелік документів, які додаються до заяви.

До заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника. Заява підписується кредитором або його уповноваженим представником. Господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Закону та Господарського процесуального кодексу України, про що виноситься ухвала, в якій зазначається дата розгляду заяви.

Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Закону. У разі якщо заяву конкурсного кредитора подано без дотримання вимог частини третьої статті 23 цього Закону, господарський суд письмово повідомляє заявника про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов`язаний їх усунути. Якщо конкурсний кредитор усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду. В іншому випадку суд виносить ухвалу про повернення заяви.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що обов`язком кредитора було додати до своєї заяви документи, що визначені в ч. 3 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а обов`язок суду - перевірити заяву конкурсного кредитора на відповідність дотримання цих вимог, а у випадку їх недотримання - застосувати наслідки, передбачені ст. 24 вказаного Закону.

При цьому у випадку залишення заяви з грошовими вимогами без руху у зв`язку із виявленими недоліками заяви, а згодом усунення кредитором таких недоліків, як зазначено в ч. 2 ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", заява з вимогами до боржника вважалась поданою у день первинного її подання до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "ЮК "Партнер`с" звернулось до Господарського суду міста Києва з грошовими вимогами до боржника 05.04.2019, тобто із дотриманням строку, передбаченого ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однак до заяви про грошові вимоги до боржника кредитором не було додано оригіналу векселя від 21.04.2016 серії АА № 2669778 як доказу на підтвердження заявлених вимог до ТОВ "Укоінвест".

Разом з тим, як зазначалось вище, належним та допустимим доказом заявлених кредитором-векселедержателем вимог у справу про банкрутство боржника-векселедавця є оригінал векселя.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, судом першої інстанції не встановлювався строк для усунення недоліків заяви ТОВ "ЮК "Партнер`с" про грошові вимоги до боржника, а заява кредитора ухвалою від 11.04.2019 визнана такою, що відповідає вимогам 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відтак, всупереч вимогам ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вирішуючи питання можливості прийняття до розгляду заяви з грошовими вимогами до боржника, суд першої інстанції не залишив заяву ТОВ "ЮК "Партнер`с" без руху, що позбавило кредитора права усунути недоліки поданої ним заяви в частині подання разом із заявою і оригіналу спірного векселя.

Разом з тим, помилковим  є посилання апеляційного суду на те, що у разі встановлення невідповідності заяви конкурсного кредитора вимогам ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суду першої інстанції слід було застосувати наслідки, передбачені  ст. 174 ГПК України у якій унормовано підстави та порядок залишення позовної заяви без руху, як загальною нормою процесуального законодавства,  оскільки зазначена заява підлягала залишенню без руху відповідно до спеціальної норми чинної на час подання заяви, а саме ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Проте, зазначене  помилкове посилання не спростовує правильних висновків апеляційного суду та не призвело до прийняття  неправильного судового рішення, а тому суд касаційної інстанцій не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на вимоги ч. 2 ст. 309 ГПК України, відповідно до якої не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Таким чином, передбачені наведеною нормою наслідки, а саме, погашення вимог в шосту чергу в ліквідаційній процедурі наставали для кредиторів у випадку заявлення вимог після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" для їх подання та не поширювались на порушення строку подання доказів на підтвердження заявлених вимог. У зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи ТОВ "ЮК "Леджиста" щодо помилкового не застосування вказаних наслідків у зв`язку із порушенням ТОВ "ЮК "Партнер`с" строку на подання доказів на підтвердження своїх грошових вимог.

Крім того, у касаційних скаргах ТОВ "ЮК "Леджиста" та ліквідатор "Укоінвест" вказують, що у зв`язку з тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд дійшов відповідних висновків, апеляційний суд був зобов`язаний скасувати таку ухвалу, однак залишив її без змін.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, здійснивши апеляційний перегляд судового рішення відповідно до вказаних вище меж і встановивши, що допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, а саме недостатня вмотивованість судового рішення, не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, та не призвели до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення ухвали Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/772/19 без змін.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс   Торіха   проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвала Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 в частині грошових вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с" ухвалені судами відповідно до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Поряд з чим не підлягає задоволенню клопотання ТОВ "ЮК "Партнер`с" про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЮК "Леджиста" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України, оскільки ТОВ "ЮК "Партнер`с", оскільки викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження.

Оскільки суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами ТОВ "ЮК "Леджиста" та ліквідатора ТОВ "Укоінвест" на судові рішення судів попередніх інстанцій в частині клопотання ТОВ "ЮК "Леджиста" про зупинення провадження у справі, та про залишення без задоволення касаційних скарг постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвала Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 в частині грошових вимог ТОВ "ЮК "Партнер`с", судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України суд залишає за заявниками касаційних скарг.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Леджиста" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 в частині клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Леджиста" про зупинення провадження у справі - закрити.

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Леджиста" та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" - арбітражного керуючого Панченка Р. М. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 в частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Партнер`с" - залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 910/772/19 в частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Партнер`с" - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                      Ткаченко Н. Г. 

Судді                                                                                          Жуков С. В.

Огороднік К. М.