ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13100/20                                             Головуючий у І інстанції - Клименчук Н.М.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - 

     В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду                м. Києва з адміністративним позовом до Національної поліції України, у якому просив:
- визнати протиправними дії заступника начальника Департаменту документального забезпечення - начальника управління Національної поліції України Старчука Юрія Олександровича, як посадової особи суб`єкта владних повноважень;
- зобов`язати Відповідача розглянути заяву Позивача від 02.01.2020 № 15/18-002 «Про незаконний збір та розголошення службової інформації та притягнення до відповідальності винних осіб за статтею 172-8 КУпАП» та прийняти по ній рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ним направлено звернення до Служби безпеки України від 02.01.2020 № 15/18-002, яке направлено за належністю для розгляду Національною поліцією України. В свою чергу Національною поліцією України скеровано дане звернення до Міністерства закордонних справи України для розгляду. Позивачем зазначено, що Відповідачем протиправно скеровано звернення Позивача до Міністерства закордонних справ України та таке звернення мало бути розглянуто по суті саме Відповідачем.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. 
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована доводами, які аналогічні, заявленим у позовній заяві.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Позивачем подано відповідь на відзив Відповідача на апеляційну скаргу, у якій зазначено, що подане Позивачем звернення є заявою про вчинення адміністративного правопорушення, а не скаргою, як зазначено Відповідачем, а тому саме Відповідач уповноважений на розгляд такої заяви.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311  КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308  КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Служби безпеки України із заявою «про незаконний збір та розголошення службової інформації та притягнення до відповідальності винних осіб за статтею 172-8 КУпАП», у якій просив:
- встановити особу з числа працівників Посольства України в Канаді, яка отримала відомості про факт віднесення Служби безпеки України до терористичних організацій. В порушення власної посадової інструкції використовувала їх за невідомим напрямом або проявила бездіяльність від моменту їх отримання і до даного часу. В разі відношення вказаної особи до органів Служби безпеки України призначити дисциплінарне провадження з метою встановлення відповідності вжитих заходів Законам України та відомчим інструкціям.
- встановити осіб/особу, яка незаконно отримала від ОСОБА_2 службову інформацію та відомості, що стали відомі йому у зв`язку з виконанням службових повноважень та яких/яку ОСОБА_2 називає «офіцером безпеки».
В разі встановлення порушення Закону, зокрема розголошення інформації, скласти стосовно т.зв «офіцера безпеки» Посольства України в Торонто протокол про адміністративне правопорушення за статтею 172-8 КУпАП (що віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України) та передати протокол на розгляд до уповноваженого органу.
Листом Служби безпеки України «Щодо розгляду звернень» від 13.01.2020                           № 14/1-К-25/к-26/14-185 повідомлено Позивача, що його звернення щодо вчинення адміністративного правопорушення на підставі статті 7 Закону України «Про звернення громадян» з метою організації та належної перевірки інформації та вжиття відповідних заходів реагування скеровано за належністю до Національної поліції України, посадові особи якої уповноважені на складання протоколів про правопорушення, передбачені статтями              172-4 - 172-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Листом Служби безпеки України «Щодо звернень ОСОБА_1 » від 13.01.2020             № 14/1-К-25/К-26/14-186 звернення ОСОБА_1 щодо можливого, на думку автора, вчинення представниками дипломатичних установ України адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-8 КУпАП, направлено до Національної поліції України.
Листом Департаменту документального забезпечення Національної поліції України «Щодо направлення звернення ОСОБА_1 » від 20.01.2020 № К-1296 звернення ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» направлено для розгляду та інформування автора до Міністерства закордонних справ України.
Листом від 19.02.2020 № 71/ВАП/19-091-224 Міністерство закордонних справ України повідомило Позивача, що у міністерстві відсутня інформація щодо незаконного розголошення або використання в інший спосіб посадовими особами закордонних дипломатичних установ України в Канаді у своїх інтересах чи в інтересах іншої фізичної або юридичної особи інформації, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень.
Вважаючи протиправними дії посадової особи Відповідача щодо направлення звернення від 02.01.2020 № 15/18-002 до Міністерства закордонних справ України, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у зверненні ОСОБА_1 зазначено про ймовірне порушення посадовими особами Посольства України в Канаді посадової інструкції та Закону України «Про захист персональних даних», Відповідачем правомірно направлено звернення від 02.01.2020 № 15/18-002 до Міністерства закордонних справ України для розгляду за належність, посилаючись на частину 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. 
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. 
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. 
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Як вбачається зі звернення ОСОБА_1 від 02.01.2020 № 15/18-002, на думку заявника, працівником Посольства України в Канаді порушено посадову інструкцію та порушено права заявника, зокрема, здійснено збирання, оброблення та використання персональних даних ОСОБА_1 без дозволу останнього та з порушенням Закону України «Про захист персональних даних».
У зверненні Позивач просив встановити особу, якою порушено права Позивача та, в разі встановлення порушення, зокрема розголошення інформації, скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 172-8 КУпАП.
Відповідно до статті 172-8 КУпАП незаконне розголошення або використання в інший спосіб особою у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень, тягне за собою накладення штрафу від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Незаконне розголошення або використання в інший спосіб особою у своїх інтересах чи в інтересах іншої фізичної або юридичної особи інформації про викривача, його близьких осіб чи інформації, що може ідентифікувати особу викривача, його близьких осіб, яка стала їй (їм) відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом  повноважень, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік.
Згідно із статтею 254 КУпАП вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Статтею 255 КУпАП визначено коло осіб, які мають право складати протоколів про адміністративні правопорушення. Так, у разі виявлення правопорушення, передбаченого статтею 172-8 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається уповноваженою посадовою особою органу внутрішніх справ (Національної поліції).
Тобто, відповідно до наведених положень законодавства України, Національна поліція України уповноважена на складання протоколів про адміністративні правопорушення у разі виявлення вчинення правопорушення, передбаченого статтею             172-8 КУпАП.
Водночас, щодо правомірності скерування звернення ОСОБА_1 від 02.01.2020 № 15/18-002 на розгляд до Міністерства закордонних справ України, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про дипломатичну службу» дипломатична служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реалізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.
Згідно із частиною 2 статті 5 Закону України «Про дипломатичну службу» Міністерство закордонних справ України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері зовнішніх зносин і координує діяльність державних органів у сфері зовнішніх зносин.
Міністерство закордонних справ України здійснює свої повноваження безпосередньо та через інші органи дипломатичної служби.
Міністерство закордонних справ України здійснює керівництво іншими органами дипломатичної служби.
Статус, завдання та функції Міністерства закордонних справ України визначаються цим та іншими законами України, а також Положенням про Міністерство закордонних справ України, яке затверджується в установленому законом порядку.
Частиною 4 статті 5 Закону України «Про дипломатичну службу» встановлено, що закордонні дипломатичні установи України є постійно діючими органами дипломатичної служби, основними завданнями яких є представництво України в державах перебування або при міжнародних організаціях та підтримання з ними офіційних відносин, відстоювання національних інтересів України, виконання консульських функцій, у тому числі захист прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.
Закордонними дипломатичними установами України є:
1) Посольство України;
2) Посольство України з резиденцією Надзвичайного і Повноважного Посла України в Києві;
3) Постійне представництво України при міжнародній організації;
4) Представництво України при міжнародній організації;
5) Місія України при міжнародній організації;
6) консульська установа України (Генеральне консульство України, Консульство України, Віце-консульство України та Консульське агентство України).
Згідно з частиною 6 статті 5 Закону України «Про дипломатичну службу» Міністр закордонних справ України очолює Міністерство закордонних справ України, здійснює керівництво діяльністю органів дипломатичної служби, затверджує структуру органів дипломатичної служби, а також виконує інші функції, визначені цим Законом, іншими актами законодавства України.
Відповідно до підпункту 5 пункту 11 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 281             (далі - Положення № 281) Міністр організовує та контролює в межах повноважень, передбачених законом, виконання МЗС, представництвами МЗС на території України, закордонними дипломатичними установами України Конституції та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України.
Згідно з частиною 7 статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Державний секретар Міністерства закордонних справ України є дипломатичним службовцем.
Державний секретар Міністерства закордонних справ України здійснює повноваження керівника державної служби стосовно посадових осіб дипломатичної служби, затверджує штатні розписи та кошториси органів дипломатичної служби.
Державний секретар Міністерства закордонних справ України здійснює повноваження, визначені частиною четвертою цієї статті, крім таких повноважень, які здійснює Міністр закордонних справ України відповідно до закону порушення в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності першого заступника, заступників Міністра закордонних справ, Державного секретаря Міністерства закордонних справ України, Надзвичайних і Повноважних Послів України, Надзвичайних і Повноважних Послів України з резиденцією в Києві, Постійних представників України при міжнародних організаціях, Представників України при міжнародних організаціях, Глав Місій України при міжнародних організаціях.
Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 11-2 Положення № 281 до повноважень Державного секретаря МЗС належить призначення на посади та звільнення з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу та працю, працівників дипломатичної служби, крім тих, що призначаються на посади та звільняються з посад Президентом України та Міністром, укладання та розривання з ними відповідних контрактів, прийняття рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, присвоєння державним службовцям рангів державних службовців; приймання на роботу та звільнення з роботи в порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників апарату МЗС, представництв МЗС на території України та закордонних дипломатичних установ України, прийняття рішень щодо їх заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Статтею 77 Закону України «Про державну службу» встановлено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).
У разі виявлення за результатами розгляду ознак кримінального чи адміністративного правопорушення суб`єкт призначення зобов`язаний протягом трьох календарних днів передати відповідну заяву та копію матеріалів справи до відповідного правоохоронного органу.
Отже, саме до компетенції Міністерства закордонних справ України входить перевірка дотримання вимог законодавства дипломатичними установами України за її межами, а тому Відповідачем правомірно направлено звернення від 02.01.2020 № 15/18-002 до Міністерства закордонних справ України для проведення відповідної перевірки.
Таким чином, у випадку встановлення в діях посадових осіб Генерального консульства України в Торонто ознак адміністративного правопорушення, зокрема і за статтею 172-8 КУпАП, Міністерства закордонних справ України мало передати відповідну заяву та копію матеріалів справи до Національної поліції України для прийняття відповідного рішення.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242,   243,   308,   311,   315,   316,   321,   322,   325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 березня 2021 року -  без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.    

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                        О.М. Оксененко