Справа № 415/559/21 
Провадження № 33/810/78/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,

розглянувши «30» квітня 2021 року у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Сєвєродонецьк Луганської області апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, інвалідностей не маючого, який є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 742 від 15.01.2003, видане Луганською обласною КДКА), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2 , на постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 30 березня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 30 березня 2021 рокувизнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Також з ОСОБА_1 стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.
У постанові суду зазначено, що 15 січня 2021 року о 22 годині 10 хвилин в районі будинку 66 по вулиці Соборна м. Лисичанська Луганської області, ОСОБА_1 , керував належним йому транспортним засобом – автомобілем марки ВАЗ 21144, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати оскаржувану постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. В обґрунтування зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції ним було надано пояснення, що за кермом він не їхав, а їхала ОСОБА_2 , яка тільки після зупинки автомобілю перелізла на заднє сидіння, а він пересів на місце водія, після чого погасив світло, витягнув ключі із замку та вийшов з автомобілю. Вказані обставини в залі суду підтвердила як свідок ОСОБА_2 , так і свідок ОСОБА_3 . Крім того вказує, що даний факт підтверджується і відеозаписами з камер поліцейських, оскільки на жодній з них не зафіксовано факту того, що саме він керував транспортним засобом, а зафіксовано лише те, що він виходить через водійські двері автомобіля, який після зупинки простояв 18 секунд, на що в постанові послався суд першої інстанції. На думку апелянта, за такий час можна з місця водія перелізти на заднє сидіння та з пасажирського переднього місця на місце водія, як мінімум два рази. Наголошує, що він говорив поліцейським, що в машині сидить водій (посилається на відеофайл 20210116002621000102 камера DSJX_BB00165), але жоден з них нічого не зробив, щоб це перевірити.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 через те, що вона є його падчеркою, оскільки законодавством України не заборонено їй бути свідком та судом було попереджено її про кримінальну відповідальність. Крім того свою увагу зауважує на тому, що суд першої інстанції вбачив розбіжності між поясненнями ОСОБА_2 та відеозаписом, на якому зафіксовано саме зупинку та стоянку машини швидкої допомоги. З приводу цього зазначає, що ОСОБА_2 надавала покази в його присутності та дала пояснення про те, що коли вона лежала на задньому сидінні, то приїхала карета швидкої допомоги і зупинилась позаду неї, тобто позаду машини. На думку апелянта, якщо ОСОБА_2 лежала на задньому сидінні, то позаду машини потрібно вважати або праву, або ліву сторону машини, в залежності від того куди саме головою вона лежала, але судом не було з`ясовано, в якому ж положенні лежала ОСОБА_2 .
Також у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1  вказує, що місцевий суд поставив під сумнів і його покази, пославшись на те, що він нібито декілька разів змінював версії, однак не врахував, що відповідно до законів України правопорушник не попереджається про кримінальну відповідальність і всі його покази та версії повинні розцінюватися як лінія і тактика захисту, а тому вважає, що ставлення під сумнів його показів та доказів, показань свідків, якими спростовується факт скоєння ним правопорушення, є порушенням його права на захист. В суді він пояснював, що не наполягав на огляді своєї машини поліцейськими, так як раніше пообіцяв ОСОБА_2 її не видавати тому, що вона не має посвідчення водія та боїться відповідальності, але на його думку працівникам поліції нічого не заважало перевірити його машину. Враховуючи вищезазначені обставини, апелянт вважає, що суд першої інстанції був цілком на стороні поліції та оцінку доказів провів односторонньо. 
Також ОСОБА_1 не погоджується з твердженнями місцевого суду, що його відмова від проходження огляду підтверджена в судовому засіданні поясненнями свідків поліцейських та свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , оскільки останні в суд не з`являлися та допитані судом не були, та з цього приводу посилається на постанову КАС ВС № 560/751/17 від 27.06.2019 року. Крім того вказує, що судом не було взято до уваги його клопотання про визнання письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 недопустимими, так як у поясненнях ОСОБА_5 явно виражені підробки, а саме іншою особою, ручкою, почерком вписані його дані та дані про авто. Хто робив вказані дописи судом не встановлено, а тому вважає, що вказані пояснення складені неуповноваженою особою і тому не можуть бути визнані допустимими. З приводу письмових пояснень ОСОБА_4 зазначає, що в них йде мова зовсім не про нього, так як в них зазначено прізвище « ОСОБА_6 », а його прізвищем є « ОСОБА_7 », у зв`язку з чим також просить визнати їх недопустимими. 
Також зазначає, що на камерах працівників поліції все зафіксовано дослівно, але на жодній з них не чутно такого слова як Драгер, або спеціальний технічний засіб, за допомогою якого пропонувалось щось пройти та не містить такого запису й протокол. Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що йому стало зле, він знепритомнів, розцінивши це за мовчазне відмовлення від стану на огляд сп`яніння, а стук у двері автомобілю суд розцінив, як дозвіл медичної сестри на спілкування з ним, але ж дані факти не зафіксовані на відеозаписах. 
Крім того апелянт вказує на те, що адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за відмову від «освидетельствования». Посилаючись на відеофайл 20210116004452000124 камера DSJX_BB00165 зазначає, що йому не зрозуміло, чим передбачене таке «освидетельствование», яким чином, хто його проводить та за допомогою якого саме приладу.
На думку апелянта пояснення свідків, які були присутніми під час його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є сфальсифікованими, так як на відео не зафіксовано такого слова як Драгер, огляд та взагалі вказані свідки стояли на достатній відстані від нього і не могли чути його запахів з ротової порожнини та говорити про його поведінку, так як він смирно лежав у швидкій допомозі в запамороченому стані. Крім того, як стверджує апелянт, покази ОСОБА_8 теж не відповідають дійсності, оскільки на відеозаписах зафіксовано, що вона близько до нього та машини не підходила, всередину неї не заглядала. Виклик поліції вона здійснила через їх неприязні стосунки, а тому до її показів взагалі потрібно відноситися критично. Крім того вказує, що на відеозаписах зафіксовано, що поліцейський ОСОБА_9 розмовляючи по телефону та надавав вказівки щодо написання пояснень ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції  ОСОБА_1 вважав за можливе розглянути справу без участі захисника, з яким мав намір укласти угоду про надання правової допомоги, але який хворіє, підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Додатково апеляційному суду пояснив, що судом першої інстанції була порушена процедура судового розгляду, оскільки матеріали справи не містять відомостей про технічну фіксацію судового засідання, також суд не викликав для допиту у якості свідка четвертого поліцейського ОСОБА_10 , який був присутнім під час подій 15 січня 2021 року, з яким він безпосередньо спілкувався. Щодо цих обставин він заявляв усне клопотання у судовому засіданні, але суд не відреагував. 
Крім того вважає, що місцевий суд зайняв упереджену позицію та став на бік його звинувачення поліцейськими, оскільки безпідставно не взяв до уваги показання свідків  ОСОБА_11  та ОСОБА_3 , але без будь яких законних підстав поклався на показання допитаних у судовому засіданні у якості свідків патрульних поліцейських, які, на його думку, є зацікавленими особами, тому не можуть свідчити об`єктивно, а також на письмові показання свідків  ОСОБА_5  та ОСОБА_4 , яких безпосередньо суд не допитував, але він заявляв суду з цього приводу усне клопотання. При цьому зазначив, що показання свідка ОСОБА_4 взагалі не можуть бути використані як доказ, оскільки той є психічно хворою людиною, на підтвердження чого надав апеляційному суду довідку з КНП «Лисичанська обласна лікарня з надання психіатричної допомоги».
Щодо обставин події зазначив, що, оскільки він не керував транспортним засобом, тому не став виконувати незаконних, на його думку, вимог патрульного поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому також послався на тяжкий стан свого здоров`я та на втрату свідомості, через що погано пам`ятає обставини події, але вказує, що коли приїхала швидка допомога та його клали до медичного автомобіля, то поліцейський пропонував йому пройти якесь «освидетельствование», але не огляд, як то передбачено законом. На підтвердження стану свого здоров`я на час зазначених у справі подій надав апеляційному суду медичну довідку з Центру первинної МСД №1. 

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 206204 від 15.01.2021, складений у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП; пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_8 , капрала поліції ОСОБА_12 , заступника командира взводу УПП Горбачова О.О., інспектора поліції Яцука Д.О.; письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; рапорт заступника командира взводу № 1 роти № 5 батальйону УПП в Луганській області лейтенанта поліції ОСОБА_13 та відеозапис з нагрудних камер співробітників патрульної поліції від 15 січня 2021 року, що міститься на СD носії.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 206204 від 15.01.2021, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 15 січня 2021 року о 22 годині 10 хвилин в м. Лисичанськ по вул. Соборній, 66 водій ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ21144 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови, поведінкою, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою технічного засобу «Драгер» на місці зупинки ТЗ та в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. У протоколі зафіксовано, що пояснень від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не надходило, документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався, від підпису та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився.
Отже наведені обставини та зміст викладеної у цьому протоколі інформації спростовують твердження ОСОБА_1 про відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 206204 від 15.01.2021 відомостей про запропоновані йому поліцейськими для проходження огляду на стан сп`яніння технічні засоби.

Згідно показань допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_2  вбачається, що вона являється падчеркою ОСОБА_1 . Увечері 15 січня 2021 року вона приїхала у гості до своєї матері ОСОБА_14 . Приблизно о 21 годині на своєму автомобілі приїхав чоловік матері - ОСОБА_1 . Після вечері він вийшов з будинку, що б поставити машину в гараж і через деякий час повернувся знервований та повідомив, що від свого знайомого дізнався, що біля будинку, де проживає його син, знаходиться поліція і він переживає, що щось сталося з сином. Щоб заспокоїти ОСОБА_1 мати дала йому випити декілька крапель корвалолу, однак легше йому не стало, так як на дзвінки син не відповідав і ОСОБА_1 ще більш став переживати. Він хотів поїхати до будинку сина на автомобілі, однак мати його відмовляла, та запропонувала їй підвезти вітчима. Оскільки вона вміє керувати автомобілем, але не має посвідчення водія, вона погодилася, при цьому вони домовилися, що в разі їх зупинки поліцією, вона пересяде на заднє сидіння, а ОСОБА_1 - на місце водія. О 22:00 вони виїхали на автомобілі ВАЗ 21144, що належить ОСОБА_1 , при цьому вона керувала авто, а вітчим сидів на передньому пасажирському місці. Під`їжджаючи до будинку, де проживає син ОСОБА_1 , вона побачила поліцейських, злякалася та вирішила зупинити автомобіль подалі від них, так щоб видно було тільки задню затоновану частину машини, при цьому ПДР вона не порушувала. Після зупинки вона з ОСОБА_1 швидко помінялися місцями як домовлялися раніше, а саме: вона перелізла на заднє сидіння, а він за кермо. Після чого вітчим вийшов з автомобіля та попрямував до будинку свого сина, де перебували працівники поліції. Розмови між поліцейськими та вітчимом вона не чула, але було чутно як ОСОБА_1 говорив, що не керував транспортним засобом і в нього є водій. Вона в цей час наділа навушники і лягла на заднє сидіння, чекаючи поки всі роз`їдуться, двигун машини при цьому не працював. Через деякий час у дзеркало заднього виду вона побачила карету швидкої допомоги, яка заїхала знизу вулиці і стояла позаду їх автомобіля. Коли швидка допомога і поліцейські поїхали, вона вийшла з автомобіля і пішки пішла додому. В автомобілі вона пролежала приблизно близько години, поліція за весь цей час до машини не підходила і її не бачила.

Згідно показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3  вбачається, що 15 січня 2021 року він разом з ОСОБА_15 вживали спиртне в його гаражі, після чого пішли до нього додому. Проходячи в районі будівлі Лисичанських РЕМ вони побачили свого знайомого ОСОБА_1 , який стояв з поліцейськими біля будинку, де проживає його син і голосно говорив їм, що він не керував транспортним засобом, є пішоходом і прийшов звільнити свого сина, якого утримують в будинку. Також недалеко від будинку стояв автомобіль ОСОБА_1 , при цьому хто саме керував цим авто йому не відомо, зі слів ОСОБА_1 в машині за кермом сидів водій.

Як вбачається з показань допитаного в судовому засіданні у якості свідка поліцейського УПП в Луганській області ДПП капрала поліції  ОСОБА_12 ,  15 січня 2021 року він знаходився на службі. Приблизно о 22 годині ними було отримано виклик від ОСОБА_8 - «конфлікт», який відбувається за адресою: м. Лисичанськ, вул. Соборна, 66. На місці події прибули два екіпажі з чотирьох працівників поліції, а саме: він,  ОСОБА_16 ,  ОСОБА_13  і ОСОБА_17 . Під час розмови з заявницею вони помітили автомобіль ВАЗ 2114, сірого кольору, який під`їхав до будинку з порушенням п.15.9г ПДР України, тобто зупинився ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини, при цьому заявниця ОСОБА_8 вказала, що це прибув ОСОБА_1 і попросила перевірити його, оскільки останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Один з працівників поліції підійшов до вищевказаного автомобіля з водійської сторони, де за кермом авто сидів ОСОБА_1 . Останній вийшов з машини і направився до місця, де стояла ОСОБА_8 , незважаючи уваги на поліцейських, які задавали йому питання вслід. Будь яких інших осіб, які б сиділи, або ж виходили з автомобіля, він не бачив. ОСОБА_1 підійшов до місця, де вони розмовляли з ОСОБА_8 , близько до якої його не підпустили, з метою уникнення подальшого конфлікту і, в процесі розмови вони зробили зауваження останньому з приводу порушення ним ПДР, а також попросили пред`явити посвідчення водія та інші документи, на що ОСОБА_1 відповів, що він не їхав, а його автомобіль зламаний і стоїть на цьому місці давно, а тому документи показувати не буде, однак пізніше він пред`явив посвідчення адвоката. В процесі розмови вони виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів, про що повідомили вголос останнього та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер, або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, так як стверджував, що він не водій, а пішохід. Після чого ОСОБА_1 повідомив що йому погано і впав на землю, вони одразу викликали швидку допомогу. Через деякий час під час його перебування в швидкій, вони в присутності двох свідків декілька разів пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер, або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 або відмовився від проходження, або не відповідав на пропозицію, що вони розцінили як відмову від проходження огляду. Після чого, ОСОБА_1 на кареті швидкої допомоги повезли до лікарні. Далі він склав протокол у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та для ознайомлення його зі складеним документом зайшов до кабінету приймального відділення лікарні, де лежав на кушетці правопорушник, однак в момент його наближення ОСОБА_1 відразу заплющив очі та прикинувся непритомним. 

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка заступник командира взводу № 1 роти № 5 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенант поліції  ОСОБА_13  пояснив, що 15 січня 2021 року він знаходився на службі у складі екіпажу з напарником  ОСОБА_12 . Приблизно о 22 годині вони отримали виклик від  ОСОБА_8  - «домашнє насильство».  По приїзду під час спілкування з заявницею до будинку під`їхав автомобіль марки ВАЗ сірого кольору, відразу після зупинки назустріч поліцейським з водійського місця (на протязі приблизно 3-5 секунд після зупинки транспортного засобу), вийшов ОСОБА_1  і будь - яких інших осіб, які б сиділи в авто або ж виходили з автомобіля він не бачив. ОСОБА_1 підійшов до місця, де вони розмовляли з ОСОБА_8 і в процесі розмови з ОСОБА_1 ними у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Було чутно запах алкоголю з порожнини рота, виражене порушення мови, а поведінка останнього не відповідала обстановці (оскільки при розмові у ОСОБА_1 постійно мінявся настрій з агресивного на спокійний та навпаки), про що було повідомлено ОСОБА_1 поліцейським ОСОБА_12 . Після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер, або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився, так як стверджував, що він не водій, а пішохід. Деякий час він був відсутній на місці (шукав свідків), а коли під`їхав зі свідками, побачив, що ОСОБА_1 лежить на землі. Колеги йому повідомили, що викликали швидку допомогу, так як ОСОБА_1 поскаржився на біль у серці і впав на землю, після чого останній деякий час лежав на землі, стогнав, періодично починав повзати, підіймався, перевертався. Через неможливість продовжувати процедуру огляду свідків довелося відпустити. Через деякий час, коли приїхала швидка, вони знайшли інших свідків та у їх присутності, в момент перебування ОСОБА_1 в кареті швидкої допомоги, з дозволу фельдшера, вони запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 не реагував, при цьому лежав то з розплющеними очима, то знову їх заплющував. Таку поведінку ними було розцінено як відмову від проходження огляду, що засвідчено присутніми при цьому свідками, особи яких було встановлено та у відповідному порядку у останніх були відібрані письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Після чого, на кареті швидкої допомоги ОСОБА_1 повезли до лікарні. Він був присутній в кабінеті приймального відділення, де лікар кардіолог оглядала правопорушника, при цьому ОСОБА_1 поводив себе зухвало, лаявся на поліцейських. Після чого вони вийшли на вулицю, а через декілька хвилин побачили, як з лікарні, в супроводі свого товариша, вийшов ОСОБА_1 і на питання, чи стало йому легше, попросив підвезти додому, на що вони відмовили. 

Згідно показань допитаного в судовому засіданні у якості свідка інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенант поліції  ОСОБА_16  вбачається, що 15 січня 2021 року він знаходився на чергуванні сумісно з інспектором ОСОБА_17 . Приблизно після 22 години 00 хвилин на службовий планшет їм прийшов виклик від іншого екіпажу про надання допомоги при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення. Прибувши за адресою: м. Лисичанськ, вул. Соборна, 66, від колег їм стало відомо, що водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, має ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено, при цьому останній відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, після чого поскаржився на біль у серці та впав на землю, на даний час була викликана швидка допомога, на приїзд якої вони чекають. Під час подальшої розмови колеги попросили допомоги у пошуку свідків для оформлення процедури відмови від огляду, згідно з законодавством. Вони зупинили два чоловіка, яким запропонували бути присутніми в якості свідків, на що останні погодилися. Було встановлено їх особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Ці свідки були присутніми при тому, як поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 , який знаходився в кареті швидкої, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме: на місці за допомогою алкотестера Драгер або у медичному закладі, на що останній не реагував, при цьому скаржився на біль у серці і, як йому здалося, симулював свій поганий стан здоров`я. Відсутність будь-якої відповіді на запропоноване, ними було розцінено, як відмову пройти огляд на стан сп`яніння з метою уникнення відповідальності. Після чого вони поїхали вслід за швидкою допомогою, яка повезла ОСОБА_1 до лікарні, в приміщення якої особисто він не входив і те, що там відбувалося не бачив. Пізніше його колеги повідомили, що за станом здоров`я ОСОБА_1 в лікуванні і госпіталізації не потребує. 

Згідно показань допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , вбачається, що 15.01.2021 у вечірній час вона на прохання своєї сестри викликала поліцію. Під час її розмови з поліцейськими, до будинку на власному автомобілі під`їхав ОСОБА_1 , який відразу вийшов з машини та, хитаючись, направився в їх бік. На її думку ОСОБА_1 знаходився у нетверезому стані, так як вона почула від нього запах алкоголю і мова його була невиразною. На прохання поліції пред`явити документи, останній відмовився, але пізніше показав посвідчення адвоката, при цьому погрожував поліцейським про відповідальність за їх дії. Вона була присутня при тому, як співробітники поліції повідомили ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння і запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 не відреагував, при цьому говорив, що він не їхав і це не його машина, після чого впав на землю. Після приїзду карети швидкої допомоги, яка приїхала на виклик поліцейських, всі події вона спостерігала зі сторони на відстані. Вона чула як ОСОБА_1 говорив співробітникам поліції, що він не їхав за кермом та в нього в автомобілі сидить водій, однак, показати водія поліцейським він відмовився. Місце, де стояла машина добре освітлювалось і вона нікого в машині не бачила, ніхто з авто не виходив і, після того, що сталося, транспортний засіб стояв на цьому місці до самого ранку.

Як свідчать письмові пояснення  ОСОБА_5  (а.с.3) та  ОСОБА_4  (а.с.4), 15 січня 2021 року їх працівниками поліції було запрошено в якості свідків, де в їх присутності громадянин ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки ВАЗ 21144, державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку за допомогою АLKOTEST DRAGER, або в медичному закладі охорони здоров`я, який має право на проведення такого огляду. При цьому, у останнього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та порушення мови.

Згідно рапорту заступника командира взводу № 1 роти № 5 батальйону УПП в Луганській області ДПП лейтенанта поліції Горбачова О.Ю. (а.с.5) 15.01.2021 о 21:50 під час несення служби у складі екіпажу «Цейлон-120», спільно з капралом поліції ОСОБА_12 , отримали виклик «домашнє насильство». В ході спілкування з заявницею о 22:10 до будинку за вказаної адреси під`їхав транспортний засіб марки ВАЗ 21144 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та зупинився з порушеннями ПДР України. Вийшовши з автомобілю водій ОСОБА_1 підійшов до заявниці та почав агресивно себе поводити. На вимогу поліції пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на ТЗ відповів відмовою, натомість дістав з кишені посвідчення водія та почав погрожувати. Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. Під час оголошення водієві ознак алкогольного сп`яніння виявлених у нього, він нібито знепритомнів, а потім повідомив, що йому стало зле та в нього болить серце. На місце було викликано швидку медичну допомогу та ОСОБА_1 було доставлено до Лисичанської міської лікарні, де після огляду лікар повідомив, що в госпіталізації водій не потребує. Відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за ч.1 ст.126 КУпАП та складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у 23 файлах на чотирьох DVD дисках, долучених до матеріалів справи (а.с.9) та зміст яких детально наведено у постанові місцевого суду. 
Так з відеофайлів №20210116003857000765, № 2021011600415800123 та № 20210116002621000102 від 15.01.2021 року вбачається, що до будинку № 66 по вул. Соборна м. Лисичанська під час розмови ОСОБА_8 та поліцейських, під`їхав транспортний засіб марки ВАЗ світлого кольору та зупинився. Один із поліцейських направився до автомобіля, та в цей момент з водійських дверей із-за керма транспортного засобу вийшов ОСОБА_1 та, похитуючись, попрямував до місця, де стояла ОСОБА_8 . При цьому не звертав уваги на поліцейського, який задавав йому питання вслід. Підійшовши до ОСОБА_1 , один із поліцейських попросив його представитися, на що останній не відповідав, а потім сказав, щоб вони не приставали до людей та він є перехожим. В подальшій розмові поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 , що він зупинився з порушенням правил дорожнього руху, на що він відповів: «Вас це не цікавить, як я зупинився… добре, я зупинився з порушенням правил» і продовжив: «Я взагалі ніде не зупинявся, я просто перехожий». Співробітники поліції попросили його представитися, показати водійське посвідчення та реєстраційний документ на ТЗ. На що ОСОБА_1 почав стверджувати, що цей автомобіль, який стоїть припаркований до бордюру, дійсно є його власністю, але він давно поламаний і він не міг їхати на ньому. Потім ОСОБА_1 зазначив, що в автомобілі сидить водій та запропонував поліцейським це перевірити. Поліцейські погодилися, однак після цього ОСОБА_1 відразу ж відмовився та додав, що нікуди вони не підуть, йому взагалі не відомо чия це машина, та вказав, що його привіз сюди свідок, який в той момент підійшов до поліцейських. Після цього поліцейські ще декілька разів просили ОСОБА_1 показати документи, на що останній відповідав: «Я не їхав, цей автомобіль стоїть тут вже давно зламаний», «У мене машина зламалася ще вдень», «Я прийшов пішки до сина, якого в цьому будинку утримують в полоні», «Я не водій, я адвокат». Також зафіксовано, що в процесі розмови з ОСОБА_1 інспектором поліції у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер, або в ближньому КНП «ЦПЗ», на що ОСОБА_1 намагався піти, але відразу був зупинений, при цьому був попереджений інспектором поліції, що при спробах це робити його буде затримано. Після чого інспектор ще раз запропонував пройти огляд у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 заявив, що він не їхав. В подальшій розмові ОСОБА_1 повідомив працівників патрульної поліції, що йому погано, в нього болить серце, при цьому став на коліна, а потім ліг на землю. Через вказані обставини співробітники поліції викликали бригаду швидкої медичної допомоги.
З відеофайлів №20210116004452000124 та №20210116004309000767 від 15.01.2021 з часом запису 22:46:07–22:51:05 вбачається, що під час перебування ОСОБА_1 в кареті швидкої допомоги працівник патрульної поліції ОСОБА_12 , в присутності двох свідків, тричі пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відповідав, що є хворою людиною та не знає про що він говорить, після чого лежав мовчки. Через що поліцейський, в присутності двох свідків, зазначив, що таку поведінку водія він вимушений розцінити як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
З відеофайлу №20210116004754000128 від 15.01.2021 з часом запису 23:23:07–26:47:15 вбачається, що після огляду ОСОБА_1 лікарем-кардіологом інспектор поліції Волковецький О.Ю., який складав протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , зайшов до кабінету приймального відділення, підійшов до каталки, на якій лежав ОСОБА_1 та почав ознайомлювати його з правами передбаченими ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та зі складеним у відношенні нього адміністративним протоколом, на що ОСОБА_1 не реагував, лежав з заплющеними очима. У зв`язку з чим інспектором поліції у вказаному протоколі було зазначено, що пояснень від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не надходило, від підпису вказаного протоколу та отримання його копії особа відмовилася.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,при обставинах встановлених постановою судді Лисичанського міського суду Луганської області від 30 березня 2021 року, чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорює сам факт його відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, а лише оспорює факт керування ним автомобілем за наведених у рішенні місцевого суду обставин.
При цьому суд першої інстанції правомірно поставив під сумнів надані в судовому засіданні покази ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, надавши їм критичну оцінку, оскільки така версія подій спростовується сукупністю досліджених та наведених у судовому рішенні доказів, та свідчить про намагання винної особи уникнути відповідальність за скоєне, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.
Також апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про відсутність доказів того, що саме він керував транспортним засобом та того факту, що поліцейськими не було перевірено наявність в його автомобілі водія, оскільки вони спростовуються відеофайлом № 20210116002919000756 від 15.01.2021 з часом запису 22:10:08-22:10:21, з якого вбачається, що після того як до будинку № 66 по вул. Соборній м. Лисичанська під`їхав транспортний засіб марки ВАЗ світлого кольору та зупинився, через 13 секунд з водійських дверей із-за керма транспортного засобу вийшов ОСОБА_1 , при цьому працівник поліції вже підійшов до вказаного ТЗ. При відкритті дверей ОСОБА_1 працівником поліції в салоні автомобілю не було помічено інших осіб та відеофайлом № 20210116002621000102 від 15.01.2021 з часом запису 22:13:10-22:13:26, на який посилається і сам апелянт, з якого вбачається, що під час розмови працівників поліції та ОСОБА_1 , останній повідомив їх про наявність в його автомобілі водія ТЗ, на що йому працівники поліції запропонував піти подивитися. Однак, зробивши декілька шагів, ОСОБА_1 відмовився підходити до автомобілю та зазначив, що він не керував ТЗ і взагалі його сюди привіз свідок. 
Також неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо критичного ставлення місцевого суду до показань свідка ОСОБА_2 , оскільки у своїй постанові суд правильно дав критичну оцінку пояснення вказаного свідка через те, що ОСОБА_2 є падчеркою ОСОБА_1 , а отже є зацікавленою особою в результатах розгляду даної справи. При цьому показання свідка ОСОБА_2 не узгоджуються з іншими матеріалами справи та повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду відеозаписами подій, зокрема тим, що, знаходячись на задньому сидінні автомобіля, вона розмови між поліцейськими та вітчимом взагалі не чула, але чула тільки як ОСОБА_1 говорив, що не керував транспортним засобом і в нього є водій. Крім того судом першої інстанції були встановлені розбіжності в поясненнях ОСОБА_2 , зокрема у тому, що вона, лежачі на задньому сидінні автомобіля, у дзеркало заднього виду побачила карету швидкої допомоги, яка зупинилася і стояла позаду їх автомобіля, що спростовується оглянутим відеозаписом з якого вбачається, що по вулиці Соборній рухається автомобіль швидкої допомоги, який, об`їхавши транспортний засіб ОСОБА_1 , зупиняється на перехресті з вулицею Олександра Довженко, тобто попереду цього автомобіля.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду й аргументи ОСОБА_1 про визнання письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недопустимими доказами через те, що вони не були допитані судом у якості свідків та у зв`язку з тим, що у поясненнях ОСОБА_5 , на думку апелянта, явно виражені підробки, а саме іншою особою, ручкою, почерком вписані його дані та дані про авто, а сам ОСОБА_4 , як стверджує апелянт. є психічно хворою людиною, та у його показах зазначено прізвище апелянта « ОСОБА_6 », замість вірного прізвища « ОСОБА_7 ».
З цього приводу слід зазначити, що під час дослідження письмових пояснень ОСОБА_5 (а.с.3) встановлено, що вони відібрані та викладені інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Модулєвим Н.А. При цьому зміст та правильність викладених пояснень ОСОБА_5 засвідчив своїм підписом. У свою чергу неправильне написання у поясненнях свідка ОСОБА_4 прізвища водія ОСОБА_1 – « ОСОБА_1 » суд апеляційної інстанції розцінює як технічну помилку, та яка жодним чином не впливає на зміст викладених у цих поясненнях обставин.
Всупереч твердженням апелянта, матеріали справи не містять відомостей про те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції апелянт, який безпосередньо приймав участь у судовому засіданні, заявляв би клопотання про необхідність виклику вказаних осіб, а також поліцейського ОСОБА_10 , для їх допиту у якості свідків. Також відсутні у справі й докази тому, що апелянтом подавалось клопотання про технічну фіксацію судового розгляду справи, а положення КУпАП не містять норми, яка б зобов`язувала суд за власною ініціативою здійснювати таку технічну фіксацію. А тому доводи апелянта про порушення місцевим судом процесуального порядку розгляду справи, на переконання апеляційного суду, є неспроможними. 
Разом з цим, на переконання апеляційного суду, є некоректним посилання апелянта на правову позицію КАС Верховного Суду, викладену у постанові від 27.06.2019 року (справа №560/751/17) щодо належності та допустимості показань свідків, оскільки ці висновки стосується правовідносин, що регулюютьсяКодексом адміністративного судочинства України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП, зокрема, статтею 251 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи апелянта про те, що пояснення свідків ОСОБА_5  та ОСОБА_4  є сфальсифікованими, оскільки судом першої інстанції було надано їм відповідну оцінку та вірно зазначено, що ставити під сумнів правдивість письмових пояснень вказаних свідків немає підстав, оскільки пояснення у них відібрані у встановленому законом порядку, містять необхідні реквізити, підписані свідками без застережень та в матеріалах справи відсутні будь - які дані про те, що вказані пояснення свідки давали внаслідок впливу на них.
У свою чергу матеріали справи свідчать про те, що ані під час судового розгляду у суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом та не заявляв клопотань про виклик вказаних осіб до суду для їх допиту у якості свідків. Таким чином письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідають визначеним ст.251 КУпАП критеріям, а отже є належними та допустимими доказами.
Окрім того, є неприйнятними твердження апелянта про психічний стан здоров`я свідка ОСОБА_4 , через що його покази не можуть вважатися належними та допустимими. З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що хоча надана ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду довідка і свідчить про отримання свідком ОСОБА_4 амбулаторної психіатричної допомоги у лікаря-психіатра м. Лисичанська, але апелянтом не надано доказів визнання у встановленому законом порядку вказаної особи недієздатним або обмежено дієздатним через свою психічну хворобу. А отже ані у суду першої, ані апеляційної інстанцій не були об`єктивних причин визнати недопустимим доказом наявні у справі письмові пояснення свідка ОСОБА_4 . 

Доводи апелянта про те, що покази свідка ОСОБА_8 не відповідають дійсності та цьому свідку поліцейським ОСОБА_18 по телефону надавалися вказівки щодо їх написання не відповідають дійсності, оскільки спростовуються відеофайлом № 2021011600274200755 від 15.01.2021, з якого вбачається, що коли ОСОБА_1 перебував в кареті швидкої медичної допомоги, то ОСОБА_8 постійно перебувала поряд з його ТЗ та через світло фонарів, які просвічували тоновані вікна автомобілю бачила, що з автомобіля ніхто не виходив та в ньому не перебував. Крім того, у відеофайлі №2021011600435000768 від 15.01.2021 зафіксовано, що під час телефонної розмови співробітник поліції Горбачов О. зазначав, що ОСОБА_8 потрібно написати дві заяви, одну з приводу виклику поліції, а іншу з приводу поведінки ОСОБА_1 під час їх перебування біля її будинку. Однак відеозаписами не зафіксовано, що ОСОБА_19 надавав цьому свідку будь-які вказівки щодо написання самого змісту таких пояснень.
       Водночас доводи апелянта про те, що адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП передбачена саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за відмову від «освидетельствования» апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки таке фомулювання працівниками патрульної поліції не спростовує самого факту відмови ОСОБА_1  від проходження ним саме огляду на станалкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку. Крім того, відображені у наданій ОСОБА_1 апеляційному суду довідки про стан його здоров`я за 15 січня 2021 року, не спростовують правильності встановлених судом фактичних обставин справи.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У відповідності до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Лисичанського міського суду Луганської області від 30.03.2021 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Лисичанського міського суду Луганської області від 30 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО 
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                        В.В. РУДЕНКО