Ухвала
 
12 квітня2021 року
м. Київ
 
справа № 186/669/20
провадження № 61-4977ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до                     ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу в розмірі 60 000 грн та в рахунок повернення судових витрат у справі № 186/136/15-ц - 600 грн, а всього стягнуто                 60 600 грн.
На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист № 186/136/15-ц                           від 26 лютого 2015 року та відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення ВП № 47084276.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер стягувач за в/л № 186/136/15-ц від 26 лютого 2015 року ОСОБА_3 
04 грудня 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області замінив померлого стягувача - ОСОБА_3 у виконавчому провадженні                              № 47084276, на його батька правонаступника - ОСОБА_4 , який згідно свідоцтва про спадщину є спадкоємцем сина.
Згідно договору про заміну кредитора (відступлення права вимоги) від 22 грудня  2019 року ОСОБА_4 (кредитор) передав позивачу (новому кредитору) право вимоги на одержання від ОСОБА_2 (боржника) грошових коштів в сумі                  60 000 грн, отриманих боржником згідно розписки від 28 січня 2012 року та судового збору в розмірі 600 грн (заочне рішення Першотравенського міського суду                       від 26 лютого 2015 року - справа № 186/136/15-ц), а всього 60 600 (шістдесят тисяч шістсот) грн.
20 січня 2020 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області замінив стягувача - ОСОБА_4 у виконавчому провадженні (ВП № 47084276) на підставі заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 186/136/15-ц від 26 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 60 000 грн та в рахунок повернення судових витрат по справі - 600 грн, а всього стягнуто 60 600 грн на правонаступника                   ОСОБА_5 
29 січня 2020 року Першотравенським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                        (м. Дніпро) замінено сторону виконавчого провадження ВП № 47084276 з               ОСОБА_4 на правонаступника ОСОБА_6 .
Рішення суду не виконане, в примусовому порядку державною виконавчою службою з ОСОБА_2 , станом на 08 травня 2019 року стягнуто 3 306,87 грн, ВП                            № 47084276, виконавчий лист № 186/136/15-ц від 26 лютого 2015 року
У зв`язку з чим, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в розмірі 50 000 грн, в зв`язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів отриманих як позики 28 січня 2012 року, судовий збір - 840,80 грн, витрати, пов`язаних із прибуттям до суду та компенсацією за відрив від звичайних занять - 1 000 грн.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки станом                 на 21 травня 2020 року загалом в розмірі 1 582,75 грн, які складаються з інфляційних втрат в розмірі 859,39 грн та трьох процентів річних в розмірі 723,36 грн.
В іншій частині позивних вимог - відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року - залишено без змін.
22 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).  
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної                                 скарги) - 2 270 грн. 
Ціна позову у даній справі становить 50 000 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                          (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи               від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    А. І. Грушицький