Ухвала
 
19 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 676/4047/18
провадження № 61-5852ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Національного природного парку «Подільські Товтри» на рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року у складі судді Бондаря О. О. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Спірідонової Т. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного природного парку «Подільські Товтри» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
                                                                                         
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного природного парку «Подільські Товтри» (далі - НПП «Подільські Товтри») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позов мотивував посилаючись на те, що з 08 вересня 2015 року працював на посаді головного природознавця НПП «Подільські Товтри». Наказом від 21 вересня 2018 року № 127-к його було звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Підставою його звільнення вказано накази: від 17 травня 2018 року 
№ 45-к про його звільнення та наказ від 21 травня 2018 року № 51-к «Про призупинення дії наказу від 17 травня 2018 року». При ознайомленні з цими наказами йому стало відомо, що його звільнено за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин у зв`язку з наявністю у нього проступків, за які його уже було притягнуто до відповідальності, зокрема винесена догана наказом від 01 березня 2018 року № 47 та за наказом від 25 квітня 2018 року № 82. Однак, жодних проступків за період з 25 квітня 2018 року по 21 вересня 2018 року він не вчиняв.
 
Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки відбулося у зв`язку із наявністю у нього дисциплінарних проступків, за які він вже поніс дисциплінарну відповідальність, позивач просив поновити його на посаді головного природознавця НПП «Подільські Товтри» з 21 вересня 2018 року та стягнути з на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2018 року до дня поновлення на роботі.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
 
Рішенням Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 
від 22 липня 2020 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного природознавця НПП «Подільські Товтри».
 
Стягнуто з НПП «Подільські Товтри» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 118 210,40 грн з урахуванням податків і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати.
 
Рішення в частині поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку в межах платежу за один місяць в сумі 5 656,00 грн допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу НПП «Подільські Товтри» задоволено частково, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року змінено, викладено мотивувальну частину судового рішення з урахуванням мотивів наведених у постанові.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПП «Подільські Товтри» на рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 25 лютого 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 118 210,40 грн.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 2, частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного природного парку «Подільські Товтри» на рішення Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного природного парку «Подільські Товтри» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак