ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Черкаси   

Справа № 705/3648/20		
Провадження № 22-ц/821/789/21		

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого                  Єльцова В. О.
суддів:                              Бородійчука В. Г.
                            Василенко Л. І.
за участю секретаря        Винник І. М.
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу апеляційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, 

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно. 
В позовній заяві позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умані Черкаської області померла ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Умані Черкаської області померла ОСОБА_4 . Після їх смерті відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_5 , як спадкоємець четвертої черги, за законом, оскільки проживала із спадкодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Окрім неї спадкоємцем другої черги є відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка є сестрою померлих, проте спадщину вона не приймала та не бажає приймати.
Померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми покійного чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та її падчерками. У померлих падчерок так склались обставини, що вони були змушені проживати в будинку ОСОБА_5 на день їх смерті, де кожен з них має частку, та були зареєстровані в будинку. Проживали вони однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом вели господарство.
Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщина відкрилась, проте спадкова справа не заводилась, оскільки вони були одинокі і будь-які спадкоємці, як за законом так і за заповітом, окрім ОСОБА_5 , спадкоємця 4 черги за законом, та відповідачки - спадкоємця другої черги за законом, відсутні. ОСОБА_5 провела поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та здійснила всі ритуальні обряди пов`язані з їх смертю.
ОСОБА_5 , як спадкоємець четвертої черги, у відповідності до статті 1264 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на день смерті проживала з ними однією сім`єю, як особа, яка проживала з спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, проте отримати свідоцтва про право на спадщину вона позбавлена була можливості, оскільки необхідно підтвердження даного факту за яким вона звернулась до суду, проте в зв`язку з її смертю справа розглянута не була.
ОСОБА_5 зверталась до приватного нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки у неї не було підтвердження того, що вона проживала однією сім`єю з померлими не менше п`яти років до часу відкриття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Дана обставина підтверджується постановами про відмову в вчиненні нотаріальних дій, копії яких додаються до позовної заяви.
Окрім того, існують розбіжності в написанні по батькові ОСОБА_3 . Так в свідоцтві про смерть вона вказана, як ОСОБА_3 , а в свідоцтві про право на спадщину за законом ОСОБА_7 (вона ж після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 ) ОСОБА_9 (так в документі російською мовою), відповідно в державному реєстрі речових прав, спадкове майно зареєстроване за ОСОБА_10 . 
Спадкове майно, яке належить покійним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право на спадкове майно складається з 1/6 частини за кожним, житлового будинку А, 1955 року побудови, сараю Б, 1952 року побудови, сараю В, вбиральні Г, Д, огорожі № 1-4 по АДРЕСА_1 , вартістю 26 667 гривень.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.
Після її смерті відкрилась спадщина, яку у відповідності до вимог статті 1269 ЦК України прийняла вона - ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, подавши заяву до нотаріальної контори. Окрім неї, спадкоємця за заповітом, є ще спадкоємець першої черги за законом, це відповідачка по справі, яка спадщину не приймала та не бажає приймати. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Надати такі документи вона не взмозі, оскільки за життя ОСОБА_5 не встигла через смерть упорядкувати їх та належним чином зареєструвати право власності, тому за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутись до суду.
Просить встановити факт, що ОСОБА_5 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та з ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити факт належності документу, а саме, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори 18 квітня 1978 року ОСОБА_11 (так в документі російською мовою) належить ОСОБА_3 . Визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на спадкове майно 1/6 частину житлового будинку А 1955 року побудови, сараю Б 1952 року побудови, сараю В, вбиральні Г, Д, огорожі № 1-4 по АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 та право власності на спадкове майно 1/6 частину житлового будинку А 1955 року побудови, сараю Б 1952 року побудови, сараю В, вбиральні Г, Д, огорожі № 1-4 по АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 позовні вимоги у справі залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження обставин справи та факту спільного проживання, ведення домашнього господарства померлими, не надано доказів здійснення витрат на поховання, не надано документів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 (рос. мовою) та ОСОБА_3 одна й та ж особа, не надано документів про зміну прізвищ спадкодавців з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2021 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що суд розглянув справу за її відсутності, хоча позивачем була подана заява про розгляд справи за її участі, а відповідач подала заяву про визнання позову.
Відмовляючи в позові, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження обставин справи та факту спільного прожвання, ведення домашнього господарства померлими, не надано доказів здійснення витрат на поховання, не надано документів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 (рос. мовою) та ОСОБА_3 одна і та ж особа, не надано документів про зміну прізвищ спадкодавців з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Вважає висновки суду упередженими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. 
Скаржник вказує, що факт спільного проживання померлих підтверджувався довідками з місця проживання, будинковою книгою, визнанням позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 , яка є сестрою померлих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Що стосується надання доказів здійснення витрат на поховання та інших документів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 (рос. мовою) та ОСОБА_3 одна і та ж особа, вважає таке твердження суду необґрунтованим.
Крім того скаржник указує, що суд запропонував їй написати заяву про розгляд справи без її участі, чим позбавив можливості надати пояснення та докази про зміну прізвищ спадкодавців.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року справу призначено до розгляду на 12 травня 2021 року, відкладено до 24.04.2021.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.1978 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_16 є власниками, по 1/6 частині, житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.16). 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.1978 р. ОСОБА_17 є власником 1/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.17).
На житловий будинок по АДРЕСА_1 видано технічний паспорт 24.07.2006 р., де власниками будинку вказані спочатку ОСОБА_5 , підстава - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14.04.1978 р. за р. № 375, потім - ОСОБА_18 , 1/6 частки, підстава - договір довічного утримання, посвідчений 09.08.2006 р. реєстр за № 2-2684 (а.с.28-31).
Із записів будинкової книги на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 були прописані за вказаною адресою, однак дати прописки в книзі нечитабельні. Крім того, у будинку були прописані й інші особи (а.с.18-20).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 31.07.2008 р. (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.10.2011 р. (а.с.14).
Згідно довідки квартального комітету № 1 виконавчого комітету Уманської міської ради № 314 від 23.09.2019 р. ОСОБА_5 на день смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживали разом з нею однією сім`єю і вели спільне господарство понад п`ять років (а.с.15).
Згідно постанов приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г. від 23.10.2019 р. встановлено, що ОСОБА_5 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як така, що проживала з ними однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявниці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки ОСОБА_5 не було надано доказів спільного проживання з померлими та наявна розбіжність у написанні по-батькові власника та спадкодавця, крім того - відсутність документа, що підтверджує право власності на спадкове майно.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.02.2020 р. (а.с.12).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 185831187 від 23.10.2019 р. право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 (а.с.26-27). Житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано в Уманському відділку ЧООБТІ за вказаними особами (а.с.34).
21.01.2014 р., ще за життя, ОСОБА_5 заповіла належну їй частку житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.32). 27.02.2020 р. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 (а.с.33).
Згідно постанови приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г. від 07.09.2020 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на 1/3 частку у праві власності на вказаний будинок, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с.25).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд вказав, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження обставин справи та факту спільного проживання, ведення домашнього господарства померлими, не надано доказів здійснення витрат на поховання, не надано документів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 (рос. мовою) та ОСОБА_3 одна й та ж особа, не надано документів про зміну прізвищ спадкодавців з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 та ОСОБА_12 
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не повністю погоджується, та вважає наступне.
Звертаючись з указаним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умані Черкаської області померла ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Умані Черкаської області померла ОСОБА_4 . Після їх смерті відкрилась спадщина, яку прийняла ОСОБА_5 , як спадкоємець четвертої черги, за законом, оскільки проживала із спадкодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Окрім неї спадкоємцем другої черги є відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка є сестрою померлих, проте спадщину вона не приймала та не бажає приймати.
Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщина відкрилась, проте спадкова справа не заводилась, оскільки вони були одинокі і будь-які спадкоємці, як за законом так і за заповітом, окрім ОСОБА_5 , спадкоємця 4 черги за законом, та відповідачки - спадкоємця другої черги за законом, відсутні.
ОСОБА_5 , як спадкоємець четвертої черги, у відповідності до статті 1264 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на день смерті проживала з ними однією сім`єю, як особа, яка проживала з спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, проте отримати свідоцтва про право на спадщину вона позбавлена була можливості, оскільки необхідно підтвердження даного факту за яким вона звернулась до суду, проте в зв`язку з її смертю справа розглянута не була.
ОСОБА_5 зверталась до приватного нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки у неї не було підтвердження того, що вона проживала однією сім`єю з померлими не менше п`яти років до часу відкриття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Дана обставина підтверджується постановами про відмову в вчиненні нотаріальних дій, копії яких додаються до позовної заяви.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, після смерті якої відкрилась спадщина, яку у відповідності до вимог статті 1269 ЦК України прийняла вона - ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, подавши заяву до нотаріальної контори. Окрім неї, спадкоємця за заповітом, є ще спадкоємець першої черги за законом, це відповідачка по справі, яка спадщину не приймала та не бажає приймати. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
Таким способом може бути, зокрема визнання права (частина друга статті 16 ЦК України).
Звертаючись з указаним позовом, ОСОБА_1 в тому числі просила встановити факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вважаючи, що ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після померлих.
Згідно постанов приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г. від 23.10.2019 р. встановлено, що ОСОБА_5 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як така, що проживала з ними однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявниці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки ОСОБА_5 не було надано доказів спільного проживання з померлими та наявна розбіжність у написанні по-батькові власника та спадкодавця, крім того - відсутність документа, що підтверджує право власності на спадкове майно.
А згідно постанови приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовської Н.Г. від 07.09.2020 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на 1/3 частку у праві власності на вказаний будинок, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с.25).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК).
Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до вимог статей 1258, 1262, 1263 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
У постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц Верховний Суд вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. 
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог через неналежний суб`єктний склад.
Апеляційний суд вбачає, що матеріали справи не містять доказів прийняття чи неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх сестрою ОСОБА_2 , яку ОСОБА_1 визначила, як особу, що повинна відповідати за позовом.
Таким чином суд вважає, що позивачка не навела будь-яких обґрунтованих даних щодо порушення її суб`єктивних прав відповідачем ОСОБА_2 .
Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що Уманський міськрайонний суд Черкаської області прийняв рішення за неналежного суб`єктного складу учасників справи та щодо прав, свобод, інтересів осіб, що не були залучені до участі у справі.
При цьому ОСОБА_1 не позбавлена права з метою вирішення спору щодо прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 звернутись до суду із відповідним позовом до належного відповідача (відповідачів).
Розглянувши справу за вищевказаним позовом, суд першої інстанції неправильно визначився із суб`єктним складом у вказаних правовідносинах.
На стадії апеляційного провадження Цивільним процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі у справі належних відповідачів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав незалучення до участі у справі належного відповідача (відповідачів).
За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно - скасувати та ухвалити нове.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно - повністю.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Головуючий

Судді: