ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9491/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Грибан І.О.,
                                        Губської Л.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі             м. Києва, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Альфа-Банк» з позовом до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва в якому просило суд:
- стягнути з Державного бюджету України на користь АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в сумі 276363,60 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з суми 30400000,00 грн., що надійшла третій особі на депозитний рахунок від продажу нежитлового приміщення № 151, орган Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ повинен був сплати АТ «Альфа-Банк» 27636363,60 грн., а до Державного бюджету України - 2 763 636,36 грн. (27 636 363,60 грн.+ 10% (2 763 636,36) = 30 400 000 грн.). Проте, всупереч ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» третьою особою неправомірно перераховано до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва 3 420 000 гри., що на 276363,60 грн. більше ніж повинно бути. На думку позивача, відповідачем по суті протиправно самостійно змінено визначену Законом черговість та розраховано і стягнено до бюджету виконавчий збір (від суми що надійшла на рахунок ДВС) раніше, чим визначено та сплачено кошти стягувачу (перераховано суму коштів, що залишилась після стягнення виконавчого збору).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020  року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема тим, що шкода завдана банку, у вигляді протиправних дій третьої особи щодо розрахунку сум виконавчого збору та сум погашень у межах виконавчого провадження №55614244  підлягає відшкодуванню державою на користь  АТ  "Альфа-Банк". На думку апелянта вимога  про стягнення грошових коштів є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, відповідач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
З огляду на викладені у відзиві обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Третьою особою також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, адже державним виконавцем правомірно здійснено розрахунок виконавчого збору. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21 січня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №55614244 щодо примусового виконання виконавчого напису №7860 виданого 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на наступне майно:
- нежитлове приміщення № 144, загальною площею 1206.00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, 49А ; 
- нежитлове приміщення № 145, загальною площею 1137,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, 49А ; 
- нежитлове приміщення № 151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, 49А; 
- нежитлове приміщення № 153  загальною площею 960,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, 49А, 
які належать ФІРМІ "Т.М.М." на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк".
В рамках виконавчого провадження №55614244 державним виконавцем проведено опис та арешт, оцінку іпотечного майна (зазначених нежитлових приміщень), а також передано для реалізації на публічних торгах Державним підприємством «СЕТАМ».
30 листопада 2018 року відбулися електронні торги Державного підприємства «СЕТАМ» щодо лоту №312700, об`єктом продажу якого є група приміщень №151, площею 688.90 кв.м. (м. Київ, вул. Володимирська, 49 а).
Відповідно до Протоколу №373136 проведення електронних торгів від 30.11.2018 переможцем визначено Учасника 3, від якого надійшла найбільша цінова пропозиція в сумі 32000000.00 грн.
Згідно протоколу проведення електронних торгів переможець торгів повинен сплатити на рахунок Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ за придбання Лоту № 312700 кошти в сумі 30400000,00 грн.
Відповідно до платіжного доручення № 10570 від 13 грудня 2018 року від Державної казначейської служби України м. Київ до банку надійшли грошові кошти в сумі 27360000.00 грн. за виконання виконавчого напису № 7860 від 20.12.2017 про стягнення з Фірми «Т.М.М.».
Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року по справі №640/7065/19 позов АТ «Альфа-Банк» як правонаступника AT «Укрсоцбанк» до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України задоволено частково. Визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розрахунку сум виконавчого збору та сум погашень, що повинні надійти стягувачу в межах виконавчого провадження №55614244.
27 лютого 2020 року та повторно 01 квітня 2020 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України було направлено адвокатські запити з проханням надати розпорядження про перерахування виконавчого збору до Державного бюджету України, отриманого від продажу майна в межах виконавчого провадження №55614244, лот №312700, об`єктом якого є група приміщень №151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська 49А.
17 квітня 2020 року на адресу Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва направлено адвокатський запит з проханням, надати інформацію про дату та розмір перерахування до державного бюджету виконавчого збору у виконавчому провадженні №55614244 та отриманих від реалізації лоту №312700, а також надати копії розпорядження про зарахування коштів до державного бюджету (виконавчого збору) у виконавчому провадженні №55614244, отриманих від реалізації лоту №312700, об`єктом якого є група приміщень №151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська 49А.
17 квітня 2020 року на адресу відповідача позивачем направлено подання про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів в сумі 276 363,60 грн.
Листом від 27 квітня 2020 року №05-18/1922 відповідачем було надано відповідь, в якій рекомендовано позивачу, щодо повернення коштів виконавчого збору, звернутися безпосередньо до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
12 червня 2020 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із проханням звернутись з поданням до Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва та Державної Казначейської служби України про повернення помилково/надміру зарахованих до бюджету платежів, зокрема 276363,60 грн (як виконавчий збір), які надійшли від реалізації іпотечного майна Лоту № 312700.
Водночас, оскільки помилково або надміру зараховані до бюджету кошти в сумі 276363,60 грн. не були повернуті позивачу, останній звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів відмови або бездіяльності Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва щодо розгляду подання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення помилково/надміру зарахованих до бюджету платежів, зокрема 276 363,60 грн (як виконавчий збір), які надійшли від реалізації іпотечного майна Лоту №312700 (група приміщень №151, площею 688.90 кв.м., м. Київ, вул. Володимирська, 49А), в межах виконавчого провадження №55614244.
Також, суд першої інстанції звернув увагу позивача на те, що він не позбавлений права на звернення до суду з вимогами саме до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про формування та направлення до Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва подання про повернення помилково/надміру зарахованих до бюджету платежів у сумі 276 363,60 грн (як виконавчий збір), які надійшли від реалізації іпотечного майна Лоту №312700, проте, в рамках цієї адміністративної справи такі вимоги розгляду не підлягають.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи чиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.
Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 4 лютого 2020 року у справі №320/7969/17, зробив висновок про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Також, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.
Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. 
Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту  Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 ).
Як зазначалося, предметом позову у даній справі є стягнення з Державного бюджету України на користь АТ «Альфа-Банк» суми коштів у розмірі 276363,60 гривень.
Проте, зі змісту спірних правовідносин судом встановлено, що фактично позивач не погоджується з бездіяльністю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо направлення подання на повернення помилково сплачених коштів до відповідача.
Матеріали справи свідчать, що на адвокатський запит позивача відповідачем надано відповідь листом від 27 квітня 2020 року №05-18/1922, в якій рекомендовано позивачу, щодо повернення коштів виконавчого збору, звернутися безпосередньо до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що правовідносини щодо повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету регулюються Бюджетним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.
Частина друга статті 45 Бюджетного кодексу України передбачає, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
На виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №446 розроблено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. №787.
Цей Порядок визначає процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).
Відповідно до п. 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
При цьому, повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника.
Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку №787 подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Подання надається платником до органу Казначейства разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Відповідно до пункту 10 Розділу І Порядку № 787, подання подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.
Органи Казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року                  № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, то саме на третю особу покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 січня 2013 року № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2013 року за               № 291/22823, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами чітко визначено механізм повернення коштів помилково або надміру сплачених до бюджету.
Колегія суддів зауважує, що Окружним адміністративним судом м. Києва у рішенні від 03 лютого 2020 року по справі № 640/7065/19 звернуто увагу позивача на те, що  ним не надано доказів звернення у законодавчо встановлений спосіб щодо повернення йому помилково перерахованої суми виконавчого збору до бюджету, як і відмови або бездіяльності уповноваженого органу щодо розгляду даного питання.
Не надано позивачем відповідних доказів і під час розгляду даної справи як у суді першої так і апеляційної інстанцій.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було правильно зазначено, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогами до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо формування та направлення до Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва подання про повернення помилково/надміру зарахованих до бюджету платежів у сумі 276 363,60 грн (як виконавчий збір), які надійшли від реалізації іпотечного майна Лоту № 312700. Проте, в рамках цієї адміністративної справи такі вимоги розгляду не підлягають.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.
Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень рішення та обґрунтованості позовних вимог, а також не доведено суду, що порушуються його законні прав та/або інтересів саме відповідачем, що у свою чергу унеможливлює забезпечення судом ефективного захисту, виконання завдання адміністративного судочинства та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів наголошує, що під час апеляційного розгляду справи апелянт не надав суду доказів пред`явлення відповідачу подання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення помилково/надміру зарахованих до бюджету платежів, яке ним не розглянуто, або у розгляді якого органом Казначейства позивачу відмовлено. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь АТ «Альфа-Банк» грошових коштів в сумі 276363,60 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів зазначає,  що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогами про зобов`язання третю особу скласти та надати АТ "Альфа-Банк" подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів за формою, визначеною Додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                І.О. Грибан

                                                                                          Л.В. Губська