УХВАЛА

15 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/588/20
адміністративне провадження № К/9901/10695/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року
у справі №360/588/20
за позовом ОСОБА_1 
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції  у Луганській області, у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні процесуальних дій, встановлених  статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження»;
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії: винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначити вимогу виконати рішення суду від 26 грудня 2018 року протягом 10 робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
26 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року  у справі №360/588/20.
Відповідно до частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України)  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Суд зазначає наступне.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно із частиною третьою  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями  280,  281,  287,  288  цього  Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Положеннями  статті 287 КАС України  передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Предметом оскарження в зазначеній справі є визнання протиправною бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка полягала, на думку позивача, у невиконанні процесуальних дій, встановлених  статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначити вимогу виконати рішення судового рішення із попередженням про кримінальну відповідальність.
За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе  лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами  статті 287 КАС України, позивач зазначає, що касаційна скарга подається ним з підстав пункту 3 частини четвертої статі 328 КАС України і вказує на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, який  викладено в ухвалі Верховного Суду від 16 липня 2019 року №811/1469/18 (про відмову у відкритті касаційного провадження) та застосованого апеляційним судом при ухвалені оскаржуваного судового рішення.
При цьому Суд наголошує, що з огляду на те, що поняття фундаментального значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики в даній категорії справ є оціночним, воно потребує належного обґрунтування з боку скаржника. Сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі, без відповідного підкріплення прикладами або доказами, не дає підстав для відкриття касаційного провадження.
Водночас скаржником не зазначено в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, розгляд яких надав би нового, уніфікованого розуміння застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола осіб.
Крім того скаржник посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та неповно з`ясовано обставини, однак суд касаційної інстанції, в силу  статті 341 КАС України, позбавлений права вирішувати питання про достовірність доказів, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд наголошує, що обґрунтування підстави подання касаційної скарги зводиться до викладення скаржником обставин справи, цитування ним нормативно правових актів (положень КАС України, Конституції України, вимог  Законів України «Про виконавче провадження», Закону України «Про  пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби») та зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням того, що розгляд даної    касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Посилання скаржника на статті  КАС України,  Закон України «Про виконавче провадження», практику Верховного Суду не дає підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
Таким чином, Суд приходить до висновку, що наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями  287, 328,  329, 333 КАС України, Суд-
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі №360/588/20.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду