ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                          
                                                                                                     Головуючий І інстанції: Латка І.П.
14 червня 2021 р.	Справа № 638/2187/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Прикордонної служби України до        громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації, -   
В с т а н о в и в:
           17.02.2021 року позивач Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі по тексту – Харківський прикордонний загін) звернувся до суду з позовом, яким просить продовжити терміни затримання ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), зі слів народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації терміном на шість місяців.
В обґрунтування вимог адміністративного позову Харківський прикордонний загін зазначив про те, що 28.08.2020 року о 14 год. 00 хв. Відповідача затримано в межах контрольованого прикордонного району на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби “Вовчанськ” Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління за незаконне перетинання державного кордону України з Російської Федерації на напрямку: н.п. Муром (РФ) н.п. Стариця (Україна) в районі інформаційної прикордонної таблички № 877 у складі групи осіб, про що свідчить протокол про адміністративне затримання від 28.08.2020 року.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 року по справі № 638/1182/20, що набрало законної сили 09.11.2020 року, задоволені вимоги адміністративного позову Харківського прикордонного загону до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), - відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
24.09.2020 року відповідача було поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС, де він на даний час перебуває.
З метою ідентифікації особи ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) на адресу Департаменту консульської служби МЗС України 29.08.2020 року за № 21/9441 направлено повідомлення про факт затримання чотирьох громадян Народної Республіки Бангладеш, у тому числі відповідача, з проханням надання допомоги в їх ідентифікації.
18.09.2020 року за № 21/10201 дані відповідача у формі анкети, дактилоскопічну карту та фото направлено на адресу Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України для надання допомоги у встановлені особи, у тому числі скерування до дипломатичного представництва України в Республіці Польща для подальшої переадресації на адресу консульської служби посольства Народної Республіки Бангладеш. 
30.09.2020 року за вх. №16165 від Департаменту консульської служби МЗС України надійшло повідомлення про пере направлення анкетних даних відповідача по лінії міжнародних зносин. 
25.01.2021 року листом за № 21/781 “Щодо ідентифікації громадян Республіки Бангладеш” він повторно звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України щодо доручення Посольству України в Республіці Польща звернутися до дипломатичного представництва Бангладеш у Польщі з метою ідентифікації відповідача. 
За відповіддю Департаменту консульської служби МЗС України від 09.02.2021 року за вх. № 2251 лист  Харківського прикордонного загону разом з поданими документами скерований на адресу Посольства України в Республіки Польща для подальшого зверненням по лінії міжнародних зносин до представництва Народної Республіки Бангладеш. 
11.02.2021 року за вх. №2433 на електронну адресу позивача надійшла заява відповідача, яка датована 11.02.2021 року, про надання копії паспортного документу на його ім`я № НОМЕР_1 , від 01.07.2018 року, дійсний до 30.06.2023 року. 
12.02.2021 року за № 21/1422 на адресу Департаменту консульської служби МЗС України спрямовано оригінал звернення відповідача із копією зазначеного паспортного документа. 16.02.2021 року листом  за № 21/1314 копію вказаної заяви та документа направлено на електронну адресу Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща для прискорення процедури ідентифікації.
Оскільки на даний час особу відповідача не встановлено, документи, які його ідентифікують та надають право на перетинання державного кордону, не отримано, позивач вважає, що на час звернення до суду існують підстави для продовження строків затримання з метою ідентифікації відповідача, заходи з ідентифікації є необхідними.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову Харківського прикордонного загону, відповідач ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) зазначає про відсутність жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання, оскільки він ніяким чином не перешкоджав ідентифікації своєї особи. Навпаки, він, як міг сприяв цьому, оскільки з метою прискорення ідентифікації він неодноразово намагався надати позивачу копію свого паспорту. 11.02.2021 він направив на офіційну електронну адресу позивача заяву про співпрацю та долучив копію свого паспарту.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.02.2021 року адміністративний позов Харківського прикордонного загону задоволений.
Судовим рішенням продовжений строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації на шість місяців – до 26.08.2021 року.
Судове рішення вмотивовано тим, що термін утримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України закінчується 28.02.2021 року, інформації з країни громадянської належності відповідача щодо встановлення його особи чи документів, необхідних для його ідентифікації, не отримано, а тому суд приходить до висновку, що слід продовжити строк затримання останнього.
При цьому, суд не прийняв до уваги заперечення сторони відповідача, оскільки суду не надано доказів наявності у відповідача документів, які надають йому право виїхати з території України у встановленому законом порядку.
Не погоджуючись з судовим рішенням в апеляційній скарзі  громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) просить його скасувати на прийняти нове судове рішення про відмову в задоволені вимог адміністративного позову Харківського прикордонного загону.
Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги за змістом аналогічні доводам, викладеним у відзиві на адміністративний позов позивача.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    від 04 листопада 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
У пункті 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року у справі «Анатолій Руденко проти України», яке стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює    Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»    (далі - Закон № 3773-VI).
Частиною першою    статті 26 Закону № 3773-VI    обумовлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята зазначеної статті).
Відповідно до частин третьої, четвертої    статті 30 Закону № 3773-VI    центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
За визначенням п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Згідно із частиною першою    статті 289 КАС України    за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 11 ст. 289 КАС України).
Згідно з ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що у випадку неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача шляхом надсилання запитів до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща, однак відповідна інформація не одержана.
Зазначені обставини підпадають під визначення умов, передбачених частиною тринадцятою    статті 289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи.
Колегія суддів зауважує, що в силу    статті 26 Конституції України    іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими    Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.
Затримання особи-відповідача не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення проведенню процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, відповідає волі національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин.
Отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що він направив на офіційну електронну адресу позивача копію свого паспарту, оскільки суду першої інстанції та апеляційної інстанції не надано доказів наявності у відповідача оригіналу цього документу, на підставі якого можливо ідентифікувати особу скаржника.
          Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 287, 271, 272, 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2021 року, - без змін.
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова