ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 червня 2021 року           справа №360/5045/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року (повний текст складено 04 березня 2021 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/5045/20 (суддя І інстанції – Смішлива Т.В.) за позовом адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:

23.12.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач) в якій з урахуванням уточнених вимог просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у не нарахуванні та невиплаті компенсації за перероблені зверх норми години за 2015-2020 роки відповідно до наказів про переведення особового складу ГУНП в Луганській області та підпорядкованих йому підрозділів на посилений варіант службової діяльності, який регламентований Інструкцією про порядок переведення органів Національної поліції на посилений варіант службової діяльності, що затверджена наказом №1560 від 10.12.2015; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за перероблені зверх норми години або невикористані дні відпустки за 2015-2020 роки відповідно до наказів про переведення особового складу ГУНП в Луганській області та підпорядкованих йому підрозділів на посилений варіант службової діяльності, який регламентований Інструкцією про порядок переведення органів Національної поліції на посилений варіант службової діяльності, що затверджена наказом №1560 від 10.12.2015.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в Національній поліції на посаді начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Луганській області. 
Відповідно до наказу №923 о/с від 11.08.2020 позивача звільнено з вищевказаної посади у зв`язку з скороченням штатів з 15.08.2020.
Після отримання відповіді ГУНП в Луганській області, позивачу стало відомо, що на протязі 2015-2020 років грошове забезпечення нараховувалось невірно, а саме при нарахуванні заробітної платні не були враховані накази про переведення особового складу ГУНП в Луганській області та підпорядкованих йому підрозділів на посилений варіант службової діяльності, який регламентований Інструкцією про порядок переведення органів Національної поліції на посилений варіант службової діяльності, що затверджена наказом №1560 від 10.12.2015, який передбачає несення служби понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, що збільшило робочий день з 8 годин до 12 годин, а робочий тиждень з п`яти діб до шести.
Фактично, посилений варіант несення служби передбачав лише збільшення часу несення служби. Жодних інших нововведень наказ про перехід на посилений варіант несення служби не передбачав. Виходячи з вище викладеного, позивачу не нараховано та не виплачено підвищену заробітну плату або компенсацію за не використані дні відпустки за період 2015-2020 роки з урахуванням наказів про переведення особового складу ГУНП в Луганській області та підпорядкованих йому підрозділів на посилений варіант службової діяльності.
З посиланням на норми Конституції України, Законів України “Про Національну поліцію” позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 360/5045/20 у задоволенні позову – відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою та учасником бойових дій, що підтверджено копіями документів: паспорта громадянина України (арк. спр. 8-9), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 10), довідки по взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 11) та посвідчення учасника бойових дій (арк. спр. 12), наказом ГУНП в Луганській області від 11.08.2020 № 913 о/с звільнений зі служби в поліції з посади начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Луганській області за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію”  (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 15.08.2020, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 26 діб ( арк. спр. 13).
Згідно з актами про відбирання та знищення справ і журналів УКЗ ГУНП в Луганській області №№ 4176/111/19-2020,  4010/111/19-2018, 4165/111/19-2020 рапорти щодо надання відпусток о/с ГУНП в Луганській області за 2015 – 2018 роки знищено (арк. спр. 153, 154, 155).
Рапортами від 25.05.2019 від 26.07.2019 позивач просив надати чергову оплачувану відпустку (арк. спр. 151, 152).
Відповідно до наказів № 459 о/с від 30.06.2017, №  121 о/с від 21.03.2018, №  293 о/с від 13.07.2018, № 440 о/с від 28.05.2019, № 663 о/с від 31.07.2019 позивачу надавались чергові та додаткові оплачувані відпустки за 2016-2018 роки та використані останнім в повному обсязі (арк. спр. 145,146, 147, 148, 149-150). 
Відповідно до листа Управління організаційної-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Луганській області від 02.02.2021 № 176/111/32-2020, інформація щодо залучення колишнього начальника управління протидії наркозлочинності ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 , відповідно до зазначених у його позовній заяві наказів ГУНП в Луганській області, до роботи під час посиленого варіанту несення служби – відсутня (арк. спр. 141).
Згідно з листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області від 03.02.2021 № 1425/111/19-2020 позивач у період з 24.05.2016 по 03.01.2017 перебував у підрозділі, не підпорядкованому ГУНП в Луганській області. Залишок невикористаної позивачем відпустки за період з 2015-2020 роки складає: 2018 рік – додаткова відпустка 5 діб, 2019 рік – основна відпустка 30 діб, 2020 рік – виплачена компенсація за невикористану в році звільнення відпустку за 26 діб (арк. спр. 142-143).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за перероблені зверх норми години або невикористані дні відпустки за 2015-2020 роки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію”  (далі – Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Пунктом 4 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Службовий час і час відпочинку поліцейських регулюється статтями 91 - 93 Законом № 580-VIII.
За приписами статті 91 Закону № 580-VIII встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:
1) службу у святкові та вихідні дні;
2) службу позмінно;
3) службу з нерівномірним графіком;
4) службу в нічний час.
Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.
Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.
Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.
Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.
Приписами частини другої статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
За приписами частини дев`ятої та десятої статті 93 Закону № 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Так, частиною першою статті 94 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (частина друга статті 94 Закону № 580-VIII).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260  затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).
Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 20 Розділу І Порядку № 260 за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.
Пунктом 8 розділу III Порядку № 260 встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Порядок та умови виплати поліцейським грошового забезпечення регулюються нормами спеціального законодавства, а не нормами законодавства про працю, на що зокрема наголошено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24.12.1999, яка визначає, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
З огляду на вищевикладене, нормами спеціального законодавства, яке регулює порядок та умови проходження служби в Національній поліції, звільнення зі служби та умови і порядок виплати поліцейським грошового забезпечення, врегульовано питання виплати грошового забезпечення, в тому числі і під час виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, та виплати компенсацій за невикористані дні відпустки.
Посилання позивача на той факт, що в період 2015-2020 років у відповідності до наказів Національної поліції України та ГУНП в Луганські області про переведення особового складу на посилений варіант несення служби (арк. спр. 16-18, 78-120) та норм Інструкції про порядок переведення органів Національної поліції на посилений варіант службової діяльності, затвердженої  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2015 № 1560  для особового складу ГУНП в Луганській області, в тому числі і для позивача було встановлено 12-годинний робочий день, а робочий тиждень було збільшено з п`яти до шести діб, не приймаються судом до уваги, зважаючи на таке.
Законом № 580-VIII та Порядком № 260 визначено робочий час та час для відпочинку, а також компенсаційні механізми, пов`язані з проходження служби поліцейських щодо виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, та виплати компенсацій за невикористані дні відпустки.
Порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності врегульовано нормами наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1560 від 10.12.2015  (далі - Інструкція).
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції посилений варіант службової діяльності (далі - посилений варіант) - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо. Залежно від обставин, що склалися, посилений варіант може бути оголошений як для всіх працівників органів поліції, так і для її окремого органу або відокремленого підрозділу.
Пункт 5 Розділу IV Інструкції визначає, що за наказом керівників, які мають право введення посиленого варіанта, чисельність сил може бути збільшена за рахунок установлення для поліцейських (крім добових нарядів) несення служби понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, але не більше 12-годинного робочого дня та шестиденного робочого тижня.
Відповідно до абзацу 3 пункту 9 Розділу IV Інструкції встановлено, що на період посиленого варіанта оплата праці поліцейських у надурочний і нічний час, у вихідні і святкові дні проводиться згідно із законодавством України.
При цьому раз на тиждень поліцейським обов`язково надається час не менше доби для відпочинку. У разі відкликання поліцейських з відпустки їм надаються гарантії та компенсації в порядку, установленому законодавством України.
З наведених вище норм вбачається, що обов`язковою умовою встановлення для поліцейських більшої тривалості часу понад установлену та введення шестиденного робочого тижня є відповідний наказ керівника, який має право на видання наказу про введення посиленого варіанта службової діяльності з обов`язковим встановленням більшої тривалості робочого часу та (або) встановлення шестиденного робочого дня.
В спірний період 2015-2020 років в установленому спеціальними нормами порядку (відповідними наказами) для поліцейських ГУНП в Луганській області, в тому числі і для позивача, несення служби понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, не встановлювалась. Також шестиденний робочий тиждень відповідними наказами не встановлювався і (або) зміни не вносилися.
Надані позивачем копії наказів про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності (арк. спр. 16-18, 78-120) рішень керівника про збільшення робочого часу на певний термін або встановлення шестиденного робочого тижня в періоди 2015 -2020 років не містять.
Крім того, доказів відкликання позивача з відпусток сторонами не надано.
В матеріалах справи відсутні докази в розумінні норм статтей 73-76 КАС України щодо встановлення у 2015-2020 роках для особового складу ГУНП в Луганській області, в тому числі і для позивача, більшої тривалості робочого часу та шестиденної робочого тижня.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у не нарахуванні та невиплаті компенсації за перероблені зверх норми години за 2015-2017 та 2020 роки, а також про  зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за перероблені зверх норми години за 2015-2020 роки відповідно до наказів про переведення особового складу ГУНП в Луганській області та підпорядкованих йому підрозділів на посилений варіант службової діяльності, який регламентований Інструкцією про порядок переведення органів Національної поліції на посилений варіант службової діяльності, що затверджена наказом № 1560 від 10.12.2015.
Позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015-2017 роки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем використано відпустки, а за невикористану частину відпустки за 2020 рік позивачу нараховано компенсацію, що підтверджено наказом № 923 о/с від 11.08.2020.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача є безпідставними, такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та були спростовані доводами відповідача, які підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи.
Посилання позивача та його представника на постанови Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 825/1038/16, від 16.05.2019 у справі № 620/4218/18 та від 31.03.2020 у справі № 808/2122/18, суд не приймає з мотивів викладених у рішенні суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 360/5045/20 - залишити без задоволення.                
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 360/5045/20 - залишити без змін.                      
Повне судове рішення складено 22 червня 2021 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко