ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4284/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 березня 2021 року                                                                           м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Єгорової Н.М.,
                                                                                          Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві (правонаступник Головного управління ДФС у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2019 року позивачем подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію про майновий стан і доходи за звітний 2018 рік з метою отримання податкової знижки за накопичувальним страхуванням життя.
На підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем до декларації було долучено копії наступних документів: страхових полісів від 26 грудня 2016 року №100413551, №100413552; додатків до страхових полісів від 23 листопада 2018 року; квитанції від 20 грудня 2018 року №0.0.1218424715.1 про сплату страхового платежу за 2018 рік; паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків.
В поданій декларації позивачем зазначено суму власного доходу, який включається до загального оподатковуваного доходу за 2018 рік - 49452,24 грн та суму податку на доходи фізичних осіб - 8901,40 грн.
Крім того, у рядку 17 декларації у розділі V «розрахунок суми податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з використанням права на податкову знижку із статтею 166 розділу IV Податкового кодексу України» позивачем було визначено суму податку, на яку зменшуються податкові зобов`язання у зв`язку з використанням права на податкову знижку, в розмірі 1269,00 грн. Дану суму позивачем було зазначено також у рядку 22.2 вказаної декларації як таку, що підлягає поверненню з бюджету. Податкова знижка, визначена позивачем, складалася з витрат у виді сплачених сум страхових платежів за договорами страхування життя.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо неповернення належної суми податку, яка підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням права на податкову знижку, звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із підпунктом 14.1.170 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (надалі по тексту - ПК України), податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.
Платник податку, який бажає скористатись податковою знижкою, заявляє про своє бажання шляхом подання податкової декларації за минулий календарний рік (до 1 травня року, наступного за звітним, в якому понесені витрати - відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України).
Відповідно до підпункту 166.1.2 пункту 166.1 статті 166 ПК України підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.
До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).
Підпунктом 166.2.1 пункту 166.2 статті 166 ПК України передбачено, що до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).
Згідно з підпунктом 166.3.5 пункту 166.3 статті 166 ПК України, суму витрат платника податку на сплату страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та пенсійних внесків, сплачених платником податку страховику-резиденту, недержавному пенсійному фонду, банківській установі за договорами довгострокового страхування життя, недержавного пенсійного забезпечення, за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, а також внесків на банківський пенсійний депозитний рахунок, на пенсійні вклади та рахунки учасників фондів банківського управління як такого платника податку, так і членів його сім`ї першого ступеня споріднення, які не перевищують (у розрахунку за кожний з повних чи неповних місяців звітного податкового року, протягом яких діяв договір страхування): а) при страхуванні платника податку або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом платника податку, або на банківський пенсійний депозитний рахунок, пенсійний вклад, рахунок учасника фонду банківського управління чи за їх сукупністю - суму, визначену в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу; б) при страхуванні члена сім`ї платника податку першого ступеня споріднення або за пенсійним контрактом з недержавним пенсійним фондом, або на банківський пенсійний депозитний рахунок, пенсійний вклад, рахунок учасника фонду банківського управління на користь такого члена сім`ї чи за їх сукупністю - 50 відсотків суми, визначеної в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, в розрахунку на кожного застрахованого члена сім`ї.
При цьому контролюючий орган зазначив, що сума не може перевищувати розміру доходу, визначеного в абзаці 1 підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 ПК України, в розрахунку на кожну особу, яка страхується, за кожний повний або неповний місяць страхування протягом звітного податкового року.
На підтвердження права на отримання податкової знижки позивачем до декларації було надано копії: страхових полісів від 26 грудня 2016 року №№100413551, 100413552; додатків до страхових полісів від 23 листопада 2018 року; квитанції від 20 грудня 2018 року №0.0.1218424715.1 про сплату страхового платежу за 2018 рік; паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII було встановлено прожитковий мінімум на 2018 рік в сумі 1762,00 грн.
Тобто, розмір податкової знижки не міг бути більшим за 2470,00 грн у розрахунку на календарний місяць та відповідно 29640,00 грн - за звітний календарний рік.
Як було визначено підпунктом 166.4.2 пункту 166.4 статті 166 ПК України, загальний розмір нарахованої податкової знижки не може перевищувати суми загального оподатковуваного доходу платника податку, одержаного протягом звітного року у вигляді заробітної плати.
Судом першої інстанції було встановлено, що 26 грудня 2016 року між позивачем та Приватним акціонерним товариств «МетЛайф» (надалі по тексту - ПрАТ «МетЛайф») було укладено договори страхування життя, які почали діяти з 26 грудня 2016 року. Факт укладання договорів страхування посвідчується страховими полісами №№ 100413551, 100413552, виданими 23 січня 2017 року, в яких відображено страхову суму у розмірі 111867,00 грн та річну страхову премію у розмірі 5054,00 грн.
Відповідно до додатків від 23 листопада 2018 року до вищезазначених страхових полісів збільшена річна страхова премія складає 6083,00 грн.
20 грудня 2018 року позивач сплатила вартість страхових послуг у розмірі 7050,00 грн на користь ПрАТ «МетЛайф», що підтверджується квитанцією від 20 грудня 2018 року №0.0.1218424715.1.
Відповідно до поданої податкової декларації про майновий стан і доходи за підсумками 2018 року позивач, яка є резидентом і має реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , мала дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 49452,24 грн. Дана податкова декларація містить відмітку про її отримання ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві. 
З огляду на наведене, сума, яка підлягає поверненню позивачу згідно поданої декларації, складає 1269,00 грн.
Відповідач, заперечуючи вимогам позивача, посилався на акт камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, який, за словами відповідача, містить перелік порушень позивачем норм ПК України, які, на думку відповідача, позбавили позивача підстав для нарахування податкової знижки за наслідками звітного 2018 року. Водночас примірника такого акту відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано, як і не надано будь-яких інших доказів та обґрунтувань своєї позиції.
Так, зі слів відповідача, за результатами камеральної перевірки податкової декларації позивача встановлено, що на підставі квитанції від 20 грудня 2018 року №0.0.1218424715.1 неможливо ідентифікувати, що витрати понесені саме позивачем, оскільки у квитанції відсутня інформація щодо платника.
З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що у квитанції від 20 грудня 2018 року №0.0.1218424715.1 відображена така обов`язкова інформація: вартість сплачених послуг - 7050,00 грн; дата здійснення операції - 20 грудня 2018 року; в рядку «призначення платежу» зазначено номери страхових полісів №№ 100413551 , 100413552 та П.І.Б. позивача; в рядку отримувач зазначено - ПрAT «МетЛайф».
В свою чергу, у копіях страхових полісів №№ 100413551 , 100413552 , які надавалися відповідачу разом з поданою декларацією за 2018 рік, вказано: страховик - ПрAT «МетЛайф», страхувальник - позивач.
Тобто, у поданому відповідачу платіжному документі наявна вичерпна інформація, що ідентифікує продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача).
Посилання відповідача на те, що податкова декларація про майновий стан і доходи, подана позивачем, була подана до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, в якій платник на обліку не перебуває.
Як встановлено самим відповідачем на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру фізичних осіб - платників податків, податкова адреса позивача: АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції з цього приводу вірно зауважено, що у зв`язку з тим, що згідно з Указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019, м. Новоазовськ визнано тимчасово окупованим, фактичним місцем проживання позивача на час розгляду та вирішення справи по суті є: АДРЕСА_2 .
Крім того, приписи статей 16, 63, 70 ПК України не зобов`язують фізичних осіб при зміні місця проживання, подавати до органів ДФС будь-які відомості.
В силу положень пункту 70.8 статті 70 ПК України про проведення державної реєстрації фізичної особи - платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформує територіальний орган.
Отже, позивач, у випадку зміни фактичного місця проживання, не зобов`язаний був повторно ставати на облік в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.
Крім того, фактичні дії контролюючого органу, пов`язані з прийняттям декларації позивача за 2018 рік, а також проведення відповідної камеральної перевірки, свідчать про згоду та визнання перебування позивача на обліку саме в ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.
Відтак, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на включення до податкової знижки звітного 2018 року суми витрат на страхування, фактично понесених ним протягом цього періоду, як це передбачено підпунктом 166.3.5 пункту 166.3 статті 166 ПК України, а тому заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Єгорова Н.М.

                                                                                                    Чаку Є.В.