КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/2052/21
№ апеляційного провадження: 33/824/1991/2021 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
01 квітня 2021 року                                                                                         м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва 24 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И Л А :
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва 24 лютого 2021 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді  штрафу, у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 
 
Не погодившись з вказаною постановою, 05 березня 2021 року ОСОБА_1 направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.
 
В обґрунтування вимог зазначав, що письмові пояснення надані свідками без їх допиту в судому засіданні не є належним доказом у справі.
 
Зазначив, що працівниками поліції було проведено процедуру огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного  чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції було проведенов супереч вимог ст. 266 КУпАП.
 
А отже, вина  ОСОБА_1 не є доведеною із дотриманням критерію «поза розумним сумнівом» 
В суді апеляційної інстанції захисник Ігнатенко В.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задовольнити та скасувати постанову суду як незаконну.
Вислухавши захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.
Аналогічні положення містить ст.16 КУпАП, згідно якої іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.
 
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`ктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
 
Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.
 
Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Згідно з п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водієві забороняється керувати  транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 05 грудня 2020 року о 06 годині 20 хв. на проспекті Науки, 31 у м. Києві керував автомобілем марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер-0477» в присутності двох свідків, результат огляду 1,22 %.
За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що  ОСОБА_1 допустив порушення п.2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
 
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
 
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
 
Так, винність ОСОБА_1  у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:
 
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 030920 від 05 грудня 2020 року, відповідно до якого 02 грудня 2020 року о 06 годині 20 хв. на проспекті Науки, 31 у м. Києві   ОСОБА_1   керував автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, який встановлений із застосуванням приладу «Драгер -0477» в присутності двох свідків (а.с. 1).
 
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, працівником поліції проведено огляд   ОСОБА_1   на стан сп`яніння зі згоди водія із застосуванням приладу dragger mobile printer Alcotest 6820 № ARNK -0477  присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , результат огляду 1,22 % (а.с 3).
 
- у роздруківці результатів тестування на алкоголь, убачається що при застосуванні приладу «ДрагерAlcotest 6820» виявлено у   ОСОБА_1   показник алкоголю 1,22 % (а.с. 2).
 
- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що здійснювали 05 грудня 2020 року оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксовано проведення огляду ОСОБА_1   на стан сп`яніння за згодою останнього із застосуванням приладу «ДрагерAlcotest6820» в присутності двох свідків (а.с.5).
 
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
 
Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.
 
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 05 грудня 2020 року у   ОСОБА_1 , в розумінні п.п.2 та 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам огляд проведено поліцією у повній відповідності із розділом ІІ вказаної Інструкції, а також Порядком проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).
 
Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , а акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підписаний працівником поліції,  свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Районний суд  враховував, що  письмові пояснення свідків складено на заздалегідь  сформованих бланках з печатним текстом, а також враховано викладені у зв`язку з цим   висновки  Верховного Суду, викладені у постанові від 29.04.2020 у справі № 161/5372/17.
 
Між тим,  зміст викладених пояснень  узгоджується з сукупністю зібраних у справі доказів.
 
Переглянутими відеозаписами підтверджено, що ОСОБА_1 було пояснено  процедуру проходження  перевірки на наявність  алкогольного сп`яніння,  яким чином відбувається  проходження огляду  за допомогою спеціального засобу, роз`яснено права та обов`язки, а також    повідомлено про суд, який буде розглядати справу. Будь-яких зауважень  скаржником не заявлено. Протокол підписано.
 
 Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження  огляду на стан алкогольного сп`яніння спростовується  змістом  долученого до справи протоколу, а також  інформацією, яка міститься у відеозаписі, відповідно до якої скаржник власноруч  розпакував мундштук з герметичного пакету, переконався в тому, що  контрольний замір зроблено й дмухнув у прилад «Драгер» через мундштук.
 
З долученого до справи відеозапису відеокамери убачається, що  результати дослідження, якими встановлено 1,22% алкоголю, у скаржника викликали занепокоєння,  проте  свою незгоду з результатами дослідження він  не  висловлював, реальних дій, які б свідчили про  його бажання перевірити  достовірність результатів у  закладі охорони здоровя, не заявляв. Дій працівників поліції  в установленому порядку не оскаржив.
 
 На спростування проведених досліджень  ОСОБА_1 будь-яких доказів не подав,   до медичного закладу самостійно не звертався.
 
 За таких обставин, твердження  скарги про те, що  працівники поліції в обов`язковому порядку повинні були доставити скаржника до медичного закладу,  є  такими, що не заслуговують на увагу й законність  винесеної судом постанови, не спростовують.
 
 Та обставина, що викликані в судове засідання свідки не зявилися, з урахуванням долучених до справи доказів, не  вказують на незаконність притягнення скаржника до адміністративної відповідальності.
   
 Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності   ОСОБА_1   у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було проведено процедуру огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного  чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції було проведено в супереч вимог ст. 266 КУпАП, не приймаються до уваги, оскільки за результатами огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується відсутністю заперечень чи зауважень в акті.
 
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1  з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення   ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності.
 
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях   ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.
 
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
 
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
 
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що суддею першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості   ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
 
Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.
 
Враховуючи наведене, постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва 24 лютого 2021 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову Голосіївського районного суду м. Києва 24 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню - залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                   Т.А. Слюсар