КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 752/5238/16-ц
провадження №22-ц/824/3836/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Музичко С.Г., Нежури В.А.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
представник відповідача ОСОБА_5,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи /суддя Хоменко В.С./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котенко Ірина Миколаївна про визнання заповіту недійсним, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М. 22.09.2011 року за реєстровим номером 2412.
Рішенням  Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року позов задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 22.09.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко Іриною Миколаївною, вирішено питання судових витрат. /т. 5 а.с. 169-178/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Окрім того, апелянт викладала свої заперечення і на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи, просила її скасувати і призначити у справі повторну посмертну комплексну судово-психіатричну експертизу. Вказувала, що суд першої інстанції скоротив перелік питань експертам у зв`язку з чим експертиза проведена не повно, а експертний висновок містить істотні недоліки та порушення, які ставлять його під сумнів. Так, експертиза проведена у комунальному закладі, а не у державній установі судових експертиз. Експертами допущено порушення, які полягають у виході експертів за межі компетенції та недотриманні вимог стосовно особистого дослідження матеріалів справи. При проведенні дослідження була допущена неповнота, а саме, не було витребувано та проаналізовано загальну медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 з поліклініки за місцем її проживання у Голосіївському районі. Також зважаючи на дані, що ОСОБА_4 проходила обстеження у поліклініці Шевченківського району, що покладало на експертів обов`язок витребувати первинну медичну документацію. Вказувала, що експертне рішення про нездатність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення заповіту 22.09.2011 р. не вбачається зі змісту дослідницької частини експертного висновку і суперечить медичним даним, які, навпаки, свідчать про її адекватність. Також наголошувала на інших порушеннях, зокрема, провадження у справі не відновлювалось, судом витребовувались документи без виклику сторін. Таким чином, оскільки були допущені істотні процесуальні порушення, висновок експерта є недопустимим доказом і не може бути покладений в основу рішення.
Представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду про відмову у призначенні повторної експертизи скасувати.
Також представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заявив клопотання про призначення повторної посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, з урахуванням доводів апеляційної скарги.
На вирішення експертів просив поставити наступні питання:
1.      Чи страждала ОСОБА_4 на будь-який психічний розлад на момент складання заповіту 22.09.2011?
2.      Чи була здатна ОСОБА_4 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 22.09.2011?
3.      Які індивідуально-психологічні особливості мала ОСОБА_4 на момент складання заповіту 22.09.2011 ?
4.      Якою була особистісна значимість для ОСОБА_4 обставин, за яких був складений заповіт 22.09.2011?
5.      В якому емоційному стані перебувала ОСОБА_4 на момент складання заповіту 22.09.2011?
6.      Чи була здатна ОСОБА_4 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану та особистісної значимості обставин ситуації повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями на момент складання заповіту 22.09.2011?
7.      Чи була здатна ОСОБА_4 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану та особистісної значимості обставин ситуації, усвідомлювати - і якою мірою - фактичний зміст власних дій та їх наслідків на момент складання заповіту 22.09.2011?
8.      Чи була здатна ОСОБА_4 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану та особистісної значимості обставин ситуації, повною мірою прогнозувати наслідки власних дій на момент складання заповіту 22.09.2011?
9.      Чи була здатна ОСОБА_4 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану та особистісної значимості обставин ситуації, повною мірою усвідомлено приймати рішення, адекватне ситуації, та повною мірою усвідомлено реалізовувати його на момент складання заповіту 22.09.2011?
Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 заперечувала проти проведення повторної експертизи. Вказувала на те, що відсутні докази про те, що висновок експертів суперечить іншим матеріалам справи, а саме, свідченням в судовому засіданні, які надавались сусідами по будинку, лікарями. Щодо показань сусідів, зазначала, що у суді всі сусіди свідчили про те, що ОСОБА_4 була абсолютно здоровою людиною. Але, в медичних документах є заяви цих же сусідів, які починаючи з 2006 року, неодноразово звертались до правоохоронних органів з приводу неадекватної поведінки своєї сусідки ОСОБА_4 , що своєю неадекватністю загрожує всім мешканцям будинку. Зазначені звернення знаходяться в медичних документах. Ніхто з сусідів на той час не міг передбачити, що колись будуть вирішуватись якісь питання в суді, що стосуються психічного стану ОСОБА_4 . І тому саме ці письмові докази є об`єктивними. Щодо показань лікарів, допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідачки, не заявляли, що ОСОБА_4 була психічно здорова. Говорили про «фрагментальний», «волнообразний» характер захворювання. Говорили і про те, що хвороба ОСОБА_4 невиліковна, але під наглядом лікарів, певним медикаментозним лікуванням, може бути ремісія. Але чи може невиліковно психічно хвора людина, яка здійснила якісь дії в період між «фрагментарними», «волнообразними» течіями хвороби, розуміти значення своїх дій і керувати ними, на це питання можуть відповісти тільки експерти-психіатри. І вони зробили свій висновок, із посиланням як на медичну документацію, так і на інші письмові докази, а також на свідчення в суді свідків, допитаних за клопотанням представників позивачки. З висновку експертизи, а також пояснень в судовому засіданні експерта психіатра вбачається, що були дослідженні всі матеріали справи, зокрема і показання всіх свідків. В результаті, були взяті до уваги показання тих свідків ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші), які не суперечать медичним документам. Таким чином, вказувала, що судові експерти дослідили всі матеріали справи і дуже детально розписали у висновку, що саме досліджувалось і яким чином. 
В частині доводів апеляційної скарги щодо проведення експертизи не у державні установі, зазначала про те, що при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю. Крім того, не ставилася під сумнів наявність у експертів спеціальних знань в галузі судової психіатрії та відповідної кваліфікації з погляду їх освіти, стажу роботи, кваліфікаційної категорії, кваліфікаційного класу, тощо, необхідних для дослідження питань про психічний стан здоров`я особи.
Щодо проведення повторної експертизи, наполягала на тому, що призначати і проводити повторну експертизу недоцільно. Ні в апеляційній скарзі, ні в клопотанні про призначення повторної експертизи апелянтом не наведено конкретних підстав, передбачених ч. 2 ст. 113 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 22.09.2011 року ОСОБА_4 на випадок свої смерті зробила розпорядження: «все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом маю та матиму право, заповідаю гр. ОСОБА_2 » (т. 1 а.с. 8).
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві у віці 79 років померла ОСОБА_4 . Причина смерті - атеросклеротична енцефалопатія /т. 1 а.с. 6, 7).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, квартира АДРЕСА_1 .
ПН КМНО Ніколица В.Ф. було заведено спадкову справу щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та 15.04.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину, про що повідомлено позивача поряд із тим, що остання не є спадкоємицею майна ОСОБА_4 за законом, оскільки ОСОБА_4 був складений заповіт на іншу особу /т. 1 а.с. 11, 28/.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 150 від 03.03.2018 року, на момент укладення та посвідчення заповіту - 22.09.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляла ознаки: Органічно маячного (шизофреноподібного) розладу з інтелектуально-мнестичним зниженням (згідно МКХ-10: F06 .2) і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними; стан, діагностований ТМО «Психіатрія» м. Києва гр. ОСОБА_4 в період з 17.05.2011 року по 13.07.2011 року, а саме: органічний маячний розлад з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням - відноситься до хронічного психічного захворювання; з 2009 року ОСОБА_4 страждала на психічний розлад; особливості та динаміка психічного стану її, поведінкові прояви, здатність орієнтуватися в оточуючому відображаються в медичній документації.
Відмовляючи у призначенні повторної експертизи, суд першої інстанції вірно керувався ст. 77 ЦПК України про те, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею ст. 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з положень ч. 2 ст. 113 ЦПК України судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам), якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.
За змістом даної норми повторна експертиза може бути призначена виключно за наявності однієї із наступних обставин:
1) висновок експерта буде визнано необґрунтованим; 2) висновок експерта буде визнано таким, що суперечить іншим матеріалам справи; 3) висновок експерта викликає сумніви в його правильності або їх сукупності.
Як роз`яснено у п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.
Відповідно до п. 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).
Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово - експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Перелік установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи, був затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.06.2017 року № 722 «Про організацію служби судово-психіатричної експертизи».
Так, до Переліку установ, в яких проводилися судово-психіатричні експертизи, входив Київський міський центр судово-психіатричної експертизи (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103-а).
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правильність висновку судово-психіатричної експертизи № 150 від 03.03.2018 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростована, як і не доведена його необґрунтованість, то призначення повторної експертизи лише з підстав наявного сумніву відповідача у його правильності не можна визнати законним і обґрунтованим. До того ж, як вбачається з заявленого відповідачем клопотання, на вирішення експертів останньою пропонуються питання, які не досліджувалися при проведенні первинної експертизи.
Доводи апеляційної скарги, про те, що експертиза проведена у комунальному закладі, а не у державній установі судових експертиз, не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на те, що під державними спеціалізованим установами Міністерства охорони здоров`я України потрібно розуміти не тільки ті, які створені Міністерством охорони здоров`я України (власне державні заклади охорони здоров`я), але також і спеціалізовані комунальні заклади охорони здоров`я, що прямо чи опосередковано підпорядковані міністерству та включені до переліку установ, в яких проводяться судово-психіатричні експертизи. 
Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 р. справа № 2601/18570/12.
Крім того, судово-психіатрична експертиза Голосіївським районним судом призначена 07 квітня 2017 року і проводилась під час дії наказу Міністерства охорони здоров`я України № 722 від 29.06.2017 р. «Про організацію служби судово-психіатричної експертизи», в якому наведено перелік установ, в якому поводяться експертизи. В цьому переліку значиться і «Київський міський центр судово-психіатричної експертизи».
Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень під час проведення експертизи, також відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
Розглядаючи апеляційну скаргу, судом апеляційної інстанції допитано експертів - голову комісії ОСОБА_10 , та членів комісії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . 
Експертами надані пояснення з яких не встановлено неточностей та протиріч, неповноти висновку. 
Також вказано на те, що експертам було достатньо медичної документації, а тому доводи апеляційної скарги щодо неповного витребування судом медичної документації, відхиляються апеляційним судом.
Фактично заявляючи про неточності у висновку та неповноту, апелянт намагається доповнити питання на власний розсуд.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, ухвала про відмову у призначенні повторної експертизи підлягає залишенню без розгляду, а клопотання про призначення повторної експертизи апеляційним судом залишається без задоволення, з огляду на мотиви, викладені у постанові.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи - залишити без задоволення.
 Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року про відмову у призначенні повторної експертизи  - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції окремо від рішення суду касаційному оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий:                                        Судді: