ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32388/20                                                                       Суддя першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді           - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Василенко Ю.А., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гребінківської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Гребінківської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просила: 
- визнати протиправною відмову відповідача розглянути заяву позивача на сесії Гребінкіської міської ради, надіслану позивачем 11.09.2020 року  з додатками та зареєстровану під вх. № К-201 від 14.09.2020 р., щодо скасування п. 31 рішення Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 р. №383 про затвердження документації із землеустрою на передачу двох земельних ділянок (0,1084га та 0,0800га) у власність по АДРЕСА_1 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 душі ОСОБА_2 , за заявою померлого поданою через 20 років після смерті заявника;
- визнати довіреність відповідача на представництво його інтересів в суді адвокатом без зазначення ЕДРПОУ (ІНН), номеру договору, без номеру справи та суду, без рішення Гребінківської міської ради за яким надане право заключити такий договір та надати довіреність на представництво адвокатом - незаконною;
- визнати Договір №3/2 від 10.01.2020 року та від 08.01.2019 року «Про надання послуг професійної правничої допомоги» без зазначення кількості послуг, обсяг однієї послуги, ціна послуги, назва суду та номер справи, без зазначення чим засвідчується виконання умов договору сторонами, де не зазначений порядок передачі послуги, не зазначено в продовж якого часу проводиться оплата по акту виконаних робіт - незаконним;
- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача на сесії Гребінкіської міської ради, надіслану позивачем 11.09.2020 року з додатками та зареєстроване під вх. № К-201 від 14.09.2020 р., щодо скасування п. 31 рішення Гребінківського міськвиконкому від 23.06.2010 р. №383 про затвердження документації із землеустрою на передачу двох земельних ділянок (0,1084га та 0,0800га) у власність по АДРЕСА_1 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 душі ОСОБА_2 , за заявою померлого, поданою через 20 років після смерті заявника.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у відкритті провадження в адміністративній справі - відмовлено.
          Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
Відзив на апеляційну скаргу від Гребінківської міської ради до суду апеляційної інстанції не надходив. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з  аналізу підстав та предмету даного позову,  вбачається, що оскаржувані рішення Гребінківської міської ради пов`язані, зокрема, з захистом цивільних прав ОСОБА_1 на нерухоме майно від їх порушення іншою особою, якій передано право власності на земельну ділянку, крім того, у спірних правовідносинах відповідач -  Гребінківська міська рада Полтавської області не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства, оскільки, укладаючи договір про надання послуг професійної правової допомоги, відповідач не вчиняє щодо позивача жодних управлінський функцій. 
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначено, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>".
Також у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
За правилами п.1 ч.1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю, зокрема, немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Так, зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що при вирішенні питання про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , останній стало відомо, що згідно рішення Гребінківської міської ради право власності на земельну ділянку за вказаною адресою зареєстроване за іншою особою - ОСОБА_2 . 
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що з  аналізу підстав  та предмету даного позову, вбачається, що оскаржувані рішення Гребінківської міської ради пов`язані, зокрема, з захистом цивільних прав позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою, якій передано право власності на земельну ділянку.
Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право (наприклад, право користування земельною ділянкою), і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17, від 20 вересня 2018 року у справі № 126/1373/17.
Якщо у результаті прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень особа набуває речове права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і має розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу.
Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 11 вересня 2019 року у справі № 826/5562/17, від 15 травня 2018 року у справі № 809/739/17,     від 08 травня 2018 року у справі № 341/551/16-ц, від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц.
Посилання апелянта на той факт, що суд першої інстанції не вивчаючи справу «відписався» та не перевірив чи законно відповідач прийняв заяву у 2010 році у померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи законно сплачено державні кошти за державною програмою за виготовлення землевпорядної організації померлого з 19.04.1990 року за дві земельні ділянки, які передали померлому за рішенням відповідача № 383 від 23.06.2010 року тощо, не свідчать про необґрунтованість рішення суду, позаяк досліджувати суть спірних правовідносин має той суд, до юрисдикції якого віднесена дана справа. 
Крім того, позивач вважає незаконними договори, що укладені між Гребінківською міською радою Полтавської області та адвокатом Рябекою Русланом Миколайовичем про надання послуг професійної правової допомоги, а також довіреність на представництво інтересів Гребінківської міської ради Полтавської області в суді адвокатом Рябекою Русланом Миколайовичем.
Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач Гребінківська міська рада Полтавської області не є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства, оскільки, укладаючи договір про надання послуг професійної правової допомоги, відповідач не вчиняє щодо позивача жодних управлінський функцій. 
У даному випадку Гребінківська міська рада Полтавської області є стороною цивільних правовідносин, а тому у разі, якщо позивач вважає, що спірний договір чи довіреність порушує його права він може звернутись за їх захистом у порядку цивільного судочинства. колегія суддів наголошує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Колегія суддів вважає також за необхідне наголосити, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права. 
Втім, враховуючи правові висновки Верховного Суду, адміністративний суд, розглядаючи справи даної категорії, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, отже у разі часткового задоволення позову (в частині визнання дій неправомірними) захист права не буде ефективним, адже суд адміністративної юрисдикції позбавлений права в межах спірної категорії зобов`язати відповідача вчинити дії, як от визнати договір, довіреність незаконними.  
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - без змін. 
Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  суддя                                                                      О.Є.Пилипенко 

Судді                                                                                            Я.Б.Глущенко        

                                                                                           Я.М.Собків       

Постанова складена в повному обсязі 13 квітня 2021 року.