П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/414/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна   
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
22 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В., 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ 
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2020 р. №01/04 про накладення дисциплінарного стягнення на начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що не погоджується із застосованим дисциплінарним стягненням, оскільки в оскаржуваному наказі не вказано за які конкретно дії позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Посилання в оскаржуваному наказі на "інцидент" з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відображають реальних подій 09.01.2020 року. Позивачка стверджувала, що не застосовувала електрошокер, як зазначено в оскаржуваному наказі. Також зазначила, що відповідачем не доведено факт застосування електрошокеру з боку ОСОБА_1 09.01.2020 року. Оприлюднення відео вказаного інциденту в соціальних мережах не є підставою для дисциплінарної відповідальності, згідно ст. 65 Закону України "Про державну службу".

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано – Франківськ) від 24.02.2020 №01/04 про накладення дисциплінарного стягнення на начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - ОСОБА_1 . Стягнуто з відповідача Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано – Франківськ) за рахунок бюджетних асигнувань сплачений позивачем судовий збір відповідно до квитанції № ПН48928 С1 від 12 березня 2020 року у розмірі 840, 80 гривень.
Додатковим рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 2102 грн згідно квитанції №5313-1089-8927-0416 від 25.05.2020 року.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.01.2020 р. Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) прийняло наказ №28/03 про відкриття дисциплінарного провадження щодо начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – ОСОБА_1 . (а.с. 8).
10.01.2020 р. на ім`я начальника Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складено доповідну записку №16/03.1-12 в якій зазначено, що 09.01.2020 р. відбувся інцидент у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час звернення громадянина, який неадекватно себе поводив та швидше за все був в стані сп`яніння. Піднято питання щодо забезпечення відділу охоронцем. Також вказано про наявність в мережі інтернет відеоматеріалів на яких відвідувач жаліється на якість обслуговування в Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану та відео, в якому громадяни розмовляють на підвищених тонах, а начальник відділу стоїть з електрошокером в руках. (а.с. 10). 
Матеріали справи містять письмові заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 10.01.2020 р., адресовані до ГУ НП у Чернівецькій області, в яких повідомляється про подію, яка відбулась у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану 09.01.2020 р. з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з питань оплати державного мита за державну реєстрацію шлюбу та вказано на агресивну поведінку гр. ОСОБА_2 . Зазначено, що дії гр. ОСОБА_2 несли загрозу життю та здоров`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також перешкоджали здійсненню професійних обов`язків, у зв`язку із чим заявники просили притягнути винну особу до кримінальної відповідальності. (а.с. 11-15).
На підставі вказаних заяв ГУНП в Чернівецькій області внесено відомості за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020600200000280. (а.с. 180-181).
В письмових поясненнях ОСОБА_1 від 21.01.2020 р., адресованих голові дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), повідомлено, зокрема, що позивачка з матеріалами дисциплінарної справи не ознайомлена. Також вказано про агресивну поведінку гр. ОСОБА_2 09.01.2020 р. та про те, що позивачкою вживались заходи для самозахисту, зокрема зазначеного громадянина було попереджено, що у разі протиправної поведінки будуть застосовані засоби захисту, продемонструвавши ліхтарик із звуком електрошокеру, після чого гр. ОСОБА_2 відійшов на безпечну відстань. (а.с. 16-19).
14.02.2020 р. складено Подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) в яких рекомендовано за порушення правил етичної поведінки державного службовця начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності, шляхом попередження про неповну службову відповідність. (а.с. 20-36)
24.02.2020 р. відповідачем прийнято наказ №01/04 про притягнення начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. (а.с. 37-39, 86-90).
Вважаючи спірний наказ протиправним, позивачка звернулась до суду з позовом про його скасування.
Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції допитано у якості свідків: ОСОБА_4 – державного реєстратора Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та позивача Вишневську Н.С. - начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що 09.01.2020 р. у відділі Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану виникла конфліктна ситуація з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з питань оплати державного мита за державну реєстрацію шлюбу, зокрема в частині можливості заокруглення суми державного мита з 0,85 грн до 0,90 грн. Також вказала на агресивну поведінку гр. ОСОБА_2 та наявні побоювання щодо можливих протиправних фізичних дії щодо неї з боку вказаного громадянина. Крім того свідок вказала, що після того як працівники відділу викликали ОСОБА_1 в кабінет, де відбувався конфлікт позивач намагалась заспокоїти гр. ОСОБА_2 , однак останній продовжував виявляти агресію, погрожуючи приближався, зокрема розмахував руками, кричав, стукав по столі. Свідок зазначила, що коли стало зрозуміло, що працівники не можуть вгамувати відвідувача було викликано працівників поліції. Також свідок вказувала про отриманий стрес внаслідок вказаної події, страх за своє життя внаслідок агресивної поведінки гр. ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_1 вказала, що 09.01.2020 р. у відділі Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану виникла суперечка з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та працівником відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 з приводу оплати державного мита за державну реєстрацію шлюбу, про яку їй повідомила працівниця відділу. Свідок вказала про відсутність передбаченої законодавством можливості на той час заокруглення суми, яка справляється за державну реєстрацію шлюбу, у зв`язку із чим працівниками відділу державної реєстрації актів цивільного стану правомірно вимагалось від гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатити мито у розмірі, який чітко визначений Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито". Також свідок вказала, що гр. ОСОБА_2 поводив себе агресивно, розмахував руками, стукав по столі, розкидав документи. Свідок зазначає, що намагалась врегулювати конфліктну ситуацію, однак до прибуття правоохоронних органів гр. ОСОБА_2 продовжував поводитись агресивно та постійно розмахував руками, наближаючись до ОСОБА_1 . У зв`язку із чим свідок повернулась до себе в кабінет взяла ліхтарик зі звуком електрошокеру та попередила гр. ОСОБА_2 про необхідність дотримання дистанції, та що у випадку протиправної поведінки будуть застосовані заходи впливу, демонструючи вказаний пристрій. Крім того, свідок звернулась до поліції з відповідною заявою про протиправні дії гр. ОСОБА_2 . 
Також під час судового розгляду справи досліджено відеозаписи обставин, які відбулись 09.01.2020 р. під час прийому громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с. 51).
Крім того, під час судового розгляду справи досліджено дисциплінарну справу про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – ОСОБА_1 .

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення відповідачем не було дотримано положень Закону №889-VIII не враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Доводи відповідача про порушення службової етичної поведінки та посадових обов`язків начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану зводяться до припущень, не підтверджені належними та допустимими доказами.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що на думку дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ, дії державного службовця ОСОБА_1 містять ознаки дисциплінарного проступку, а саме порушення правил етичної поведінки державних службовців.
При застосуванні до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Зокрема дотримано порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності; висновком дисциплінарної комісії встановлено порушення позивачкою норм Закону України "Про державну службу" при вчиненні дисциплінарного проступку; при обранні виду стягнення керівником враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок.
Скаржник вважає, що спірний наказ відповідає вимогам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
ОСОБА_1 скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII).
Приписами ст. 1 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, передбачених цією статтею.
Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з ст. 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно з ч.2 ст. 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення правил етичної поведінки державних службовців; дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Відповідно до ч.3 ст. 65 Закону №889-VIII державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.
Відповідно до частини 1 статті 71 Закону №889-VIII, з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.
При цьому, державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, зокрема, має право надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються (п. 1 ч. 8 ст. 71 Закону №889-VIII).
За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності (ч. 9 ст. 71 Закону України "Про державну службу").
Відповідно до частин першої та третьої статті 73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Статтею 74 Закону №889-VIII визначені гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, частинами першою та другою якої передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.
Частинами 1 та 2 статті 77 Закону №889-VIII, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ч.1 ст. 79 №889-VIII якщо протягом року після накладення дисциплінарного стягнення до державного службовця не буде застосоване нове дисциплінарне стягнення, він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.
Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування затверджено наказом Національного агентства України з питань державної служби 05.08.2016 р. №158 (далі – Правила №158).
Відповідно до п. 4 розділу І Правил №158 поведінка державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування має забезпечувати довіру суспільства до державної служби та служби в органах місцевого самоврядування.
Згідно з п. 5 розділу ІІ Правил №158 державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов`язків зобов`язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об`єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування повинні запобігати виникненню конфліктів у стосунках з громадянами, керівниками, колегами та підлеглими.
Наказом Міністерства юстиції України № 2952/5 від 21.09.2017 р. затверджено "Правила етичної поведінки працівників апарату Міністерства юстиції України та його територіальних органів" (далі – Наказ №2952/5).
Згідно з п. 5 розділу І Наказу №2952/5 працівники системи Міністерства юстиції України під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані керуватися такими принципами: служіння державі і суспільству; пріоритетність інтересів; субординація; толерантність; гідна поведінка; доброчесність; політична нейтральність; прозорість і підзвітність; сумлінність.
Відповідно до п. 7 розділу І Правил №158 керівники державних органів, органів місцевого самоврядування чи їх структурних підрозділів у разі виявлення чи отримання повідомлення про порушення цих Загальних правил в межах своєї компетенції відповідно до законодавства зобов`язані вжити заходів щодо припинення виявленого порушення, усунення його наслідків та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а у випадках виявлення ознак кримінального або адміністративного правопорушення також поінформувати спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Дисциплінарний проступок складається з: суб`єкта - працівника підприємства установи, організації; об`єкта - трудова дисципліна, посадові обов`язки; суб`єктивної сторони - виражається у психічному ставленні порушника до трудової дисципліни, посадових обов`язків, протиправної поведінки. Для визнання протиправної поведінки працівника дисциплінарним проступком роботодавець повинен встановити наявність його вини, яка поділяється на умисел та необережність; об`єктивної сторони - дій або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягають у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, причинно-наслідковий зв`язок між шкідливими наслідками та невиконанням посадових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
При цьому, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Як встановлено судом, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали події, що відбулись 09.01.2020 р. у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, а саме конфліктна ситуація, яка склалась з громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з питань оплати державного мита за державну реєстрацію шлюбу.
Зокрема, громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачено державне мито за державну реєстрацію шлюбу в сумі 0,90 грн, в той час, як сума державного мита складала 0,85 гривень. Працівник Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 наполягала на необхідності сплатити державне мито у чітко визначеному розмірі, без заокруглення суми, та відмовлялись приймати оплату в іншому розмірі.
Розмір державного мита за реєстрацію шлюбу визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" і становить 0,85 гривень.
Колегія суддів в даному випадку вважає вимоги працівника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 неправомірними, оскільки внесення плати у більшому розмірі, тим більше на 5 копійок, не виключало можливості в наданні відповідної послуги. В той же час питання повернення надміру сплачених до державного бюджету коштів могло бути вирішено особою, яка їх внесла у встановленому законом порядку.
В той же час відповідач стверджував, що вказаний конфлікт 09.01.2020 р. виник внаслідок неналежного виконання позивачем посадових обов`язків начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що полягає у неознайомленні працівників відділу з листом Міністерства юстиції України від 10.12.2019 р. №255/8.3.2/32-19 щодо надання роз`яснення з питання сплати державного мита за державну реєстрацію актів цивільного стану, у зв`язку із вилученням з обігу монет дрібних номіналів (враховуючи положення постанови Правління Національного банку України від 24.09.2019 р. №82) з питання заокруглення копійок.
Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаний лист Міністерства юстиції України від 10.12.2019 р. №255/8.3.2/32-19, з метою доведення до відома та використання у роботі органів, що здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану, було направлено на електронні адреси відділів ДРАЦС Чернівецької області 11.01.2020 р., тобто після події, що мала місце 09.01.2020 року. (том 2 а.с. 18, 39-41).
Таким чином доводи відповідача з того питання, що позивач знала про постанову Правління Національного банку України від 20.06.2019 р. №82 і повинна була довести до відома працівників відділу для її застосування, не підтвердженні матеріалами справи, тому доводи відповідача щодо неналежного виконання позивачем посадових обов`язків начальника Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану є безпідставними та не підтверджені матеріалами справи.
Крім того, під час проведення дисциплінарного провадження відповідач зробив висновки, що позивач порушила правила етичної поведінки державного службовця стосовно громадянина ОСОБА_2 шляхом застосування "шокеру". 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дослідженням відеоматеріалів події, що відбулась 09.01.2020 р., не підтверджено жодними доказами факт саме застосування позивачем до гр. ОСОБА_2 приладу – "шокер".
В своїх поясненнях дисциплінарній комісії позивачка повідомляла, що під час агресивної поведінки ОСОБА_2 включила ліхтарик, який імітує звук електрошокеру, для захисту від агресивної поведінки вказаного громадянина, проте до нього пристрій не застосовувала.
З досліджених матеріалів дисциплінарної справи та відеоматеріалів події, що відбулась 09.01.2020 р., встановлено, що з метою захисту від можливих протиправних дій ОСОБА_2 , який сварився, махав руками, гримав по столі, наближався до ОСОБА_1 , позивачка тримала пристрій та попередила гр. ОСОБА_2 про необхідність дотримання дистанції, та що у випадку його протиправної поведінки будуть застосовані заходи впливу, демонструючи вказаний пристрій. Отже, вказані дії позивача були вчинені у стані крайньої потреби, необхідної оборони.
Також суд першої інстанції правильно зазначив, що оприлюднення частини відеоматеріалів події від 09.01.2020 р. в соціальних мережах без повного, всебічного з`ясування її обставин, саме по собі не може бути підставою для дисциплінарної відповідальності позивачки.
Під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд зобов`язаний перевірити, чи врахував відповідач, застосовуючи дисциплінарне стягнення, ступінь тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, чи мала місце подія дисциплінарного проступку, які саме дії утворюють цей проступок.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не враховано відсутність у позивача діючих дисциплінарних стягнень, а за результатами оцінювання службової діяльності державного службовця у 2019 році ОСОБА_1 отримала оцінку "відмінно". (том 2 а.с. 42-43). 
При цьому, погашені дисциплінарні стягнення позивача не враховуються та не повинні братись до уваги під час притягнення до дисциплінарної відповідальності у спірних правовідносинах.
На думку дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ, дії державного службовця ОСОБА_1 містять ознаки дисциплінарного проступку, а саме порушення правил етичної поведінки державних службовців.
На переконання колегії суддів доводи, покладені відповідачем в основу притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, ґрунтуються на сумнівних доказах.
Також колегія суддів не може проігнорувати ту обставину, що конфліктна ситуація вже існувала в момент її появи на місці події. Конфліктна ситуація виникла раніше після спілкування ОСОБА_2 з іншими працівниками відділу. Агресивна поведінка останнього була викликана досить сумнівною відмовою цих працівників прийняти оплату державного мита в розмірі 0,90 грн. замість 0,85 грн.
В той же час, як вказала представник відповідача в суді апеляційної інстанції, ніхто з інших працівників відділу до дисциплінарної відповідальності притягнутий не був. Жодної юридичної оцінки діям працівникам відділу, які фактично спровокували конфліктну ситуацію та викликали агресію у відвідувача також надано не було.
При тому, що і стаття 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" і відповідні норми Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита передбачають можливість його повернення у разі надмірної сплати.
Лист Міністерства юстиції України від 10.12.2019 р. №255/8.3.2/32-19 щодо надання роз`яснення з питання сплати державного мита за державну реєстрацію актів цивільного стану, у зв`язку із вилученням з обігу монет дрібних номіналів (враховуючи положення постанови Правління Національного банку України від 24.09.2019 р. №82) з питання заокруглення копійок в даному випадку не мав вирішального значення, оскільки листи не можуть встановлювати нових правових норм, а постанова Правління Національного банку України від 24.09.2019 р. №82 не врегульовувала питання обчислення та справляння державного мита, як і не врегульовувала питання надання послуг з реєстрації шлюбу.
Наведеною Постановою НБУ поширено на банки право заокруглювати суми касових операцій незалежно від волі платника.
Додатково наведені колегією суддів обставини та їх оцінка не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позову.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі (Sigma Radio Televisionltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі (Bryan v. The United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі (Sigma Radio Televisionltd. v. Cyprus№ 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі (Putter v. Bulgaria№ 38780/02).
Частинами 1, 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в судовому засіданні Відповідачем не доведено факт порушення позивачкою правил етичної поведінки державних службовців у контексті тих обставин, які наявні у дисциплінарній справі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   28 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.