П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11336/20	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                    суддів – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року про відмову в ухваленні додаткового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суд з адміністративним позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі – ДП та СП ОМР, Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.11.2020 року, (а.с. 26-37), просив суд:
- визнати протиправними дії ДП та СП ОМР, які знайшли своє відображення у листах Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одеса вих. № 10/16.41-зпі від 05.10.2020 року та вих. № 04-Г-53858-с/п від 21.10.2020 року, і які виразились у висуванні незаконних вимог для підтвердження права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період дії карантину та її призначення на наступний період – подати дві заяви та необхідні документи, а саме:
1). заяву та необхідні документи для проведення перерахунку виплаченої державної допомоги малозабезпеченим сім`ям за нормами, які діяли до 01.07.2020 року;
2). заяву та необхідні документи для проведення призначення зазначеного виду допомоги, за нормами, які діють з 01.07.2020 року;
- зобов`язати ДП та СП ОМР утриматися від вчинення вказаних дій до закінчення терміну здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України;
- визнати протиправною бездіяльність ДП та СП ОМР, яка виразилась у невиконанні ним, починаючи з 01.08.2020 року, обов`язку автоматично щомісяця продовжувати виплату призначеної раніше щомісячної державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям;
- зобов`язати ДП та СП ОМР сплатити одноразово суму всіх невиплачених платежів даної допомоги за минулий період, починаючи з серпня 2020 року і до теперішнього місяця включно, а також виплачувати щомісячно дану допомогу і у наступному періоді, починаючи з місяця, який йде за теперішнім, і включно до місяця, в якому закінчиться здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої допомоги на підставі заяви та необхідних документів, поданих ОСОБА_1 після закінчення терміну дії зазначених заходів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року по справі № 420/11336/20, з урахуванням ухвали від 22 березня 2021 року про виправленняописки, позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправними дії ДП та СП ОМР, які знайшли своє відображення у листах Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одеса вих.№10/16.41-зпі від 05.10.2020 року та вих.№04-Г-53858-с/п від 21.10.2020 року, і які полягали у висуванні ОСОБА_1 , як уповноваженому представнику його сім`ї, вимог для підтвердження права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям на період дії карантину та її призначення на наступний період – подати дві заяви та необхідні документи, а саме: заяву та необхідні документи для проведення перерахунку виплаченої державної допомоги малозабезпеченим сім`ям за нормами, які діяли до 01.07.2020 року; заяву та необхідні документи для проведення призначення зазначеного виду допомоги, за нормами, які діють з 01.07.2020 року.
- визнано протиправною бездіяльність ДП та СП ОМР, яка полягає у невиконанні ним, починаючи з 01.08.2020 року, обов`язку автоматично продовжувати виплату ОСОБА_1 як уповноваженому представнику сім`ї призначеної раніше щомісячної державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
- зобов`язано ДП та СП ОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за серпень, вересень та жовтень 2020 року.
- у задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
10.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суд із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі                          № 420/11336/20, в якому просив суд ухвалити додаткове рішення по справі, яким:
-зобов`язати ДП та СП ОМР нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за листопад, грудень 2020 року, січень, лютий, березень 2021 року, а також і за наступний період, якщо розгляд цієї справи завершиться пізніше березня відповідного року;
- вирішити питання розподілу судових витрат:стягнути з Відповідача на його користь судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у сумі 4400 грн.;стягнути з Відповідача на користь Держави судовий збір, який підлягає сплаті за розгляд цієї справи.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у резолютивній частині рішення від 05.02.2021 року зазначено – зобов`язати ДП та СП ОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям тільки: за серпень, вересень та жовтень 2020 року. Натомість, дану справу було розглянуто та відповідне рішення ухвалено судом у лютому 2021 року.
Отже, враховуючи те, що у мотивувальній частині суд зробив висновок, що позовна вимога про зобов`язання Відповідача сплатити Позивачу одноразово суму всіх невиплачених платежів даної допомоги за минулий період, починаючи з серпня 2020 року і до теперішнього місяця включно, підлягає задоволенню, а теперішнім місяцем на дату ухвалення рішення був лютий 2021 року, а також приймаючи до уваги, що суд має вирішити спір між сторонами, який має місце саме на момент розгляду справи та ухвалення судового рішення, а не на момент подання позову, то відповідно у резолютивній частині рішення був пропущений висновок: зобов`язати ДП та СП ОМР нарахувати та сплатити ОСОБА_1 суму відповідних платежів в тому числі і за листопад, грудень 2020 року та січень, лютий 2021 року.
Тобто, на переконання ОСОБА_1 , при вирішенні справи № 420/11336/20 по суті, судом не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи та не надано відповіді на постановлені питання, так як судом не вирішено питання щодо сплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період листопад, грудень 2020 року та січень, лютий 2021 року.
Також зазначив, що під час ухвалення судового рішення від 05.02.2021 року судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, про стягнення з Відповідача на користь Держави судового збору, який підлягав сплаті за розгляд даної справи.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 рокупо справі № 420/11336/20 відмовлено ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає її такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин справи, які мають істотне значення, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати зазначену ухвалу суду, змінити відповідне рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року та вирішивши питання про зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям також і за інший період, який минув до моменту ухвалення рішення по справі, а також питання про відшкодування судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у резолютивній частині рішення суду від 05.02.2021 року суд не зробив висновку, у якій саме частині позовні вимоги є задоволеними, а у якій відхиленими, тому у відповідному додатковому рішенні просив суд вирішити це питання. Натомість, в оскаржуваній ухвалі висновок про відмову вирішити питання зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити відповідні кошти за листопад, грудень 2020 року та січень, лютий 2021 року, суд у порушення вимог закону взагалі нічим не обґрунтував. А замість того, щоб ухвалити додаткове рішення з приводу вирішення, які саме позовні вимоги є задоволеними, а які відхиленими, суд іншою ухвалою протиправно зробив виправлення у рішенні, якими замінив попередній текст його резолютивної частини, повністю виклавши її у новій редакції. Невмотивована відмова суду розглянути частину не вирішених позовних вимог є грубим порушенням, як принципу верховенства права, так і завдання адміністративного судочинства, які кореспондуються у ст.ст. 2, 6, 242, 246 КАС України, у ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Кузнєцов та інші проти Російської Федерації», «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України», «Де Куббер проти Бельгії», «Кастілло Альгар проти Іспанії»). Водночас, відмова суду ухвалити додаткове рішення з приводу встановлення, які саме вимоги позову є задоволеними, а які є відхиленими, виявляється ще і грубим порушенням принципу правової визначеності.
Крім того, на думку апелянта, оскаржуваною ухвалою від 22.03.2021 року суд також безпідставно відмовився вирішити питання щодо розподілу судових витрат, зокрема,про стягнення з Відповідача на користь Держави судового збору, який підлягав сплаті за розгляд даної справи. Зокрема, апелянт не згоден із висновком суду про те, що якщо Позивач звільнений від сплати судового збору, а рішення ухвалено на якого користь, то судові витрати(зокрема і судовий збір) стягненню з Відповідача не підлягають, оскільки судові витрати на його оплату відсутні. Однак, зазначений висновок, на переконання скаржника, не узгоджується з вимогами закону, а отже є неспроможним.
ДП та СП ОМР надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України визначено, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадках, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
Слід зазначити, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги.
За змістом частини 1 статті 252 КАС України підставою для винесення додаткового рішення може бути не ухвалення судом рішення щодо однієї з позовних вимог, якщо щодо решти вимог, заявлених у позові, рішення ухвалено. Додаткове рішення необхідне також у тих випадках, коли відповідь суду не відповідає обсягу поставленого питання або ж спосіб судового захисту викладений неповно.
Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
При цьому додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
У заяві про ухвалення додаткового рішення Позивач стверджує, що судом не вирішено питання про виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за листопад, грудень 2020 року, січень, лютий, березень 2021 року, а також і за наступний період, якщо розгляд цієї справи завершиться пізніше березня відповідного року, яке досліджувалося судом, але не зроблено відповідний висновок в резолютивній частині рішення.
В свою чергу, відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення судового рішення в частині зобов`язання ДП та СПОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за листопад, грудень 2020 року, січень, лютий, березень 2021 року, а також і за наступний період, якщо розгляд цієї справи завершиться пізніше березня відповідного року, суд першої інстанції виходив з того, що під час вирішення адміністративної справи №420/11336/20 по суті вирішено всі позовні вимоги.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з уточненої позовної заяви Позивача (а.с. 26-37), останній просив суд, зокрема:
- зобов`язати ДП та СП ОМР сплатити одноразово суму всіх невиплачених платежів даної допомоги за минулий період, починаючи з серпня 2020 року і до теперішнього місяця включно, а також виплачувати щомісячно дану допомогу і у наступному періоді, починаючи з місяця, який йде за теперішнім, і включно до місяця, в якому закінчиться здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої допомоги на підставі заяви та необхідних документів, поданих ОСОБА_1 після закінчення терміну дії зазначених заходів.
В рішенні від 05.02.2021 року по справі №420/11336/20 суд дійшов висновку про часткове задоволення цієї вимоги, а саме:
- щодо наявності підстав для зобов`язання ДП та СП ОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за серпень, вересень та жовтень 2020 року;
- щодо відсутності підстав для зобов`язання ДП та СП ОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у наступному періоді, починаючи з місяця, який йде за теперішнім, і включно до місяця, в якому закінчиться здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України, з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої допомоги на підставі заяви та необхідних документів, поданих ОСОБА_1 після закінчення терміну дії зазначених заходів.
Отже, колегією суддів встановлено, що судом у повній мірі розглянуто вимогу Позивача та зроблено відповідні висновки.
Дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що заявник в заяві про ухвалення додаткового судового рішення фактично не погоджується з мотивами, з яких суд виходив, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, та в непрямий спосіб просить переглянути рішення від 05.02.2021 рокуу справі та дослідити додаткові обставини.
Проте, колегія суддів зазначає, що неповнота дослідження судом обставин справи, доказів у справі не є питаннями, з якими приписи ч.1 ст. 252 КАС України пов`язують наявність підстав для ухвалення додаткового рішення.
Колегія суддів зазначає, що незгода з таким мотивуванням відмови в задоволенні позовних вимог не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у справі, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в цій частині слід відмовити.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №420/11336/20в частині зобов`язання ДП та СПОМР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за листопад, грудень 2020 року, січень, лютий, березень 2021 року, а також і за наступний період, якщо розгляд цієї справи завершиться пізніше березня відповідного року.
Крім того, у заяві про ухвалення додаткового рішення Позивач також стверджував про не вирішення судом під час розгляду справи №420/11336/20по суті питання щодо стягнення з Відповідача на користь Держави судового збору, який підлягав сплаті за розгляд цієї справи, суд зазначає наступне.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення судового рішення в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку судовий збір не підлягав сплаті за подання до суду даного позову у зв`язку із наявністю у Позивача пільги щодо його сплати, тому відсутні підстави для стягнення з Відповідача на користь Держави судового збору.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч.ч. ч. 1,3 ст. 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 13 КАС України).
За приписами ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені у Законі України «Про судовий збір».
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, та коло осіб, звільнених від його сплати.
Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , який є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда та медичним висновком про дитину-інваліда від 24.05.2018 року.
Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.
Також в матеріалах справи відсутні докази сплати судового збору, на підставі яких можна було б встановити понесені Позивачем витрати.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору, то в даному випадку підстави для розподілу судових витрат відсутні.
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №420/11336/20в частині вирішення питання щодо стягнення з Відповідача на користь Держави судового збору, який підлягав сплаті за розгляд цієї справи.
Доводи скаржника ґрунтуються на невірному, проте власному, тлумаченні норм законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, та спростовуються вище встановленими обставинами по справі.
Враховуючи вищевказане, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021року про відмову в ухваленні додаткового рішення – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021рокупро відмову в ухваленні додаткового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                            М.П. Коваль

Суддя:                                                                                О.О. Кравець 

Суддя:                                                                                Л.Є. Зуєва