ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4670/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в місті Дніпрі апеляційні скарги   Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, Головного сервісного центру МВС
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року (головуючий суддя: Сіпака А.В.) по адміністративній справі №   280/4670/20, розглянутої у загальному провадженні
за позовом     ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, Міністерства внутрішніх справ України, Головного сервісного центру МВС  про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 13.07.2020 року звернувся до суду із адміністративним позовом  до відповідачів Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області (далі РСЦ МВС в Запорізькій області),  Міністерства внутрішніх справ України (далі   МВС України), Головного сервісного центру МВС (далі   ГСЦ  МВС), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії  РСЦ МВС в Запорізькій області №58о/с від 12.06.2020 року в частині звільнення позивача з посади адміністратора територіального сервісного центру №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області;
поновити позивача на посаді адміністратора територіального сервісного центру №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області або на рівнозначній посаді, що буде існувати в структурі МВС України,  ГСЦ  МВС, зокрема;
стягнути з РСЦ МВС в Запорізькій області  середній заробіток з 13.06.2020 по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі;
допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, та   стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;
зобов`язати МВС України, ГСЦ  МВС вчинити дії щодо вжиття заходів призначення (переведення) позивача на рівнозначну посаду до РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філії ГСЦ МВС).
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року позов  задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ РСЦ МВС в Запорізькій області №58о/с від 12.06.2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади адміністратора територіального сервісного центру №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області, позивач поновлений на посаді адміністратора територіального сервісного центру №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області з 17.06.2020 року.
На користь позивача з РСЦ МВС в Запорізькій області стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 101   712,50 грн.
Зобов`язано РСЦ МВС вжити заходи щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до РСЦ ГСЦ   МВС в Запорізькій області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді адміністратора територіального сервісного центру №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області з 17.06.2020 та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачами РСЦ МВС в Запорізькій області, ГСЦ  МВС подані апеляційні скарги, в яких апелянти просять  рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав порушення судом норм матеріального права.
Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що на спірні правовідносини поширюються приписи Закону України "Про державну службу" (далі –   Закон № 889-VIII), який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця. Пунктом 1-1   частини 1 статті 87 вказаного Закону передбачено можливість припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, внаслідок ліквідації державного органу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року № 79 "Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ"   (далі – Постанова № 79)   ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг МВС, зокрема, РСЦ МВС.
На час виникнення спірних правовідносин у зв`язку із прийняттям   Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців у зв`язку, зокрема, із ліквідацією державного органу, визначається законодавством про працю, а отже положення   КЗпП   при вирішенні спору не застосовуються.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає, в зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що позивач ОСОБА_1  працював      на посаді адміністратора територіального сервісного центру №2342 РСЦ МВС в Запорізькій області.
На виконання вимоги    Постанови № 79, у зв`язку із ліквідацією РСЦ МВС в Запорізькій області, позивача 11.03.2020 року попереджено про припинення державної служби та звільнення із займаної посади під розписку (т.1 а.с.71).
Наказом МВС №58о/с від 12.06.2020 року позивача звільнено з займаної посади адміністратора  РСЦ МВС в Запорізькій області з припиненням державної служби у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до п. 1-1   ч. 1 статті 87   Закону № 889-VIII,   та Постанови №79.
ОСОБА_1 не погодився із звільненням зі  служби, подав до адміністративного суду позовну заяву, що розглядається.
Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовані приписами   Закону № 889-VIII.
Відповідно до приписів ч. 2   статті 5 вказаного Закону   відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим   Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 3   статті 5 Закону № 889-VIII).
Згідно із ч. 1 статті 87   Закону № 889-VIII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
При цьому приписами ч. 1,2,3    статті 80 Цивільного кодексу України   (далі   ЦК України) встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому   законом   порядку; юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.
Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються   Конституцією України   та законом.
Відповідно до положень ч.1   статті 104 ЦК   України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно із п.1 ч.1   статті 110 ЦК України   юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.
Законом України «Про центральні органи виконавчої влади»   (далі   Закон № 3166-VI) регламентовано організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України.
Згідно із приписами ч.1   статті 5 Закону № 3166-VI   міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
Відповідно до положень ч. 1   статті 13 вказаного Закону   територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.
Територіальні органи міністерства можуть утворюватися, ліквідовуватися, реорганізовуватися міністром як структурні підрозділи апарату міністерства, що не мають статусу юридичної особи, за погодженням із Кабінетом Міністрів України.
Приписами п.1,2 Постанови № 79 вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг МВС за переліком згідно з додатком, здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів з надання сервісних послуг МВС згідно з п. 1 цієї   постанови, покладається на МВС. Територіальні органи з надання сервісних послуг МВС, які ліквідуються згідно з п. 1 цієї   постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до впорядкування структури ГСЦ МВС.
У подальшому наказом МВС № 171 від 24 лютого 2020 року затверджено структуру ГСЦ МВС, а наказом № 333 від 09 квітня 2020 року   його штат.
Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що   Законом № 117-ІХ   (який набрав чинності 25 вересня 2019 року) у   Закон № 889-VIII внесено ряд змін, зокрема, і щодо порядку припинення державної служби, ч. 3 статті 87   Закону № 889-VIII викладена у новій редакції, відповідно до якої додатковим п. 1-1   ч.1 передбачено припинення державної служби у зв`язку із ліквідацією держаного органу, а також виключено із ч. 3 цієї статті норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 цієї статті визначається законодавством про працю, а також те, що звільнення у випадку скорочення посади державної служби, реорганізації чи ліквідації допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Водночас, відповідно до приписів ч. 5   статті 40 КЗпП   у редакції на час виникнення спірних правовідносин, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених, зокрема,  п. 1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, ч.1,2,3 статті 49-2, статті 74, ч.3 статті 121 цього   Кодексу, встановлюються   законом, що регулює їхній статус.
Наведені правові приписи свідчать про те, що із набранням чинності Законом № 117-ІХ , з 25 вересня 2019   року   процедура припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців; скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізації державного органу; ліквідації державного органу зазнала значних змін.
При цьому вказана процедура вже не передбачала обов`язку суб`єкта призначення на підставі приписів   КЗпП   попереднього вирішувати питання про можливість переведення державного службовця на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби або іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі навіть у випадку ліквідації державного органу.
Окрім того, чинне законодавство не передбачало у разі ліквідації або реорганізації державного органу обов`язку переведення працівника у державний орган, якому передаються відповідні повноваження та функції такого органу.
Застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, висловленої на підставі аналізу законодавства у редакції Закону № 889-VII до набрання чинності   Законом №117-ІХ, є помилковим.
Викладене свідчить, що при звільненні позивача,  відповідач РСЦ МВС в Запорізькій області діяв в межах наданих повноважень з дотриманням приписів чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування з цих підстав наказу голови ліквідаційної комісії  РСЦ МВС в Запорізькій області №58о/с від 12.06.2020 в частині звільнення позивача з посади, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та покладання обов`язку на МВС України , ГСЦ  МВС вчинити дії щодо вжиття заходів призначення (переведення) позивача на рівнозначну посаду до РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філії ГСЦ МВС).
Оскільки суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового задоволення позову, це є підставою для скасування судового рішення та відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України , суд,- 
                                                   
ПОСТАНОВИВ:
         
Апеляційні скарги Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, Головного сервісного центру МВС -  задовольнити.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року  по адміністративній справі  №280/4670/20   – скасувати.
У задоволенні позову     ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова  набирає законної сили  22 червня 2021 року, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 23 червня 2021 року.  

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай