ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1863/19	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/347/21 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Бершадська Г. В., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
представника позивача — Корфа П.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 601/1863/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Кременецької міської ради на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року, ухвалене суддею Коротичем А.І., повний текст якого складено 24 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Кременецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про вилучення із користування земельної ділянки, про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою,

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Кременецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення про вилучення із користування земельної ділянки, про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок він отримав у спадок по заповіту від попередньої власниці ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, у користуванні ОСОБА_5 з 20 жовтня 2009 року перебувала земельна ділянка, на якій розміщувався житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . Рішенням Кременецької міської ради від 20 жовтня 2009 року №1820 вищевказану земельну ділянку (0.10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та 0.0090 га для ведення особистого селянського господарства) було передано у власність ОСОБА_5 . Крім того, в 2018 році, з метою виготовлення технічної документації та реєстрації права власності, ОСОБА_5 звернулась до приватного підприємця ОСОБА_6 , який провів геодезичні роботи та розпочав виготовлення технічної документації, однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Зазначив, що 29 серпня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_4 Кременецька міська рада прийняла рішення про вилучення із користування ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.0320 га та надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.0404 га. З відповіді Кременецької міської ради від 17 травня 2019 року №275 вбачається, що гр. ОСОБА_5 не зверталась до Кременецької міської ради із заявою, щодо вилучення із її користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .
У зв`язку з викладеним позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Кременецької міської ради 41 сесії сьомого скликання Кременецької міської ради № 2508 від 29 серпня 2018 року щодо вилучення із користування гр. ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.0320 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та переведення її в землі не надані у власність та постійне користування в межах населеного пункту, сільськогосподарські землі в т.ч. рілля; а також щодо надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.0404 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту, сільськогосподарські землі в т.ч. рілля.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення 41 сесії сьомого скликання Кременецької міської ради № 2508 від 29 серпня 2018 року, щодо вилучення із користування гр. ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0.0320 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та переведення її в землі не надані у власність та постійне користування в межах населеного пункту, сільськогосподарські землі, в т.ч. рілля; а також щодо надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.0404 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту, сільськогосподарські землі в т.ч. рілля. Стягнуто з Кременецької міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачі ОСОБА_4 та Кременецька міська рада подали на нього апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що 25 червня 2018 року ОСОБА_5 була складена заява, в якій остання просила вилучити з її користування земельну ділянку площею 0.0320 га, цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 . Вважає, що вказана заява свідчить про волю ОСОБА_5 надати ОСОБА_4 можливість долучити земельну ділянку, яка була в її користуванні. Зазначає, що на підставі вказаних документів та заяви ОСОБА_4 «Про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою», яку у відповідності до ч.6 ст.118 ЗК України мав право подати останній, як заінтересована особа, а Кременецька міська рада, розглядаючи таку заяву та додані до неї документи, прийняла рішення №2508 від 29 серпня 2018 року. Вказує, що суд не зазначив, які були порушені права і свободи чи інтереси позивача прийняттям рішенням Кременецькою міською радою від 29 серпня 2018 року № 2508. Звертає увагу на те, що на час смерті ОСОБА_5 так і не виконала вимог рішення Кременецької міської ради від 20 жовтня 2009 року №1820, не виготовила необхідної документації та не стала власником земельної ділянки. Крім того, судом невірно зазначено, що позивач прийняв спадщину, оскільки позивач спадщини не прийняв після смерті спадкодавця, а став власником спадкового майна на підставі заповіту після отримання свідоцтва про право на спадщину, тобто 09 січня 2019 року, а на той час спірної ділянки вже не було, оскільки 25 червня 2018 року ОСОБА_5 звернулась з заявою про вилучення в неї частини земельної ділянки.
Апеляційна скарга Кременецької міської ради мотивована тим, що померла ОСОБА_5 не отримала на момент смерті державного акту на земельну ділянку, що підтверджує факт відсутності можливості розпоряджатись земельною ділянкою в чиюсь користь та факт набуття права власності чи права постійного користування земельної ділянки, яке виникає, в силу статтей 125, 126 ЗК України, з моменту державної реєстрації цих прав. Вказує, що саме по собі рішення сесії про передачу у власність земельних ділянок не породжує права власності чи права користування з метою подальшого розпорядження землею без державної реєстрації таких прав. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 не оформила належним чином прав на земельну ділянку, до спадкоємця після її смерті ОСОБА_3 перейшло право користування лише тією земельною ділянкою, на якій розміщений успадкований житловий будинок та на земельну ділянку, яка необхідна для його обслуговування. Звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову, а тому висновки рішення суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивачем не доведено факт порушення його прав, оскільки він не звертався в Кременецьку міську раду із заявою на завершення процедури приватизації, а звернувся із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , чим підтвердив факт відсутності прав на земельну ділянку у ОСОБА_5 на момент її смерті та факт не порушення прав ОСОБА_3 .
У зв`язку з викладеним, відповідачі ОСОБА_4 та Кременецька міська рада просили рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.
26 лютого 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_3 — адвоката Корф П.З. надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 .
Відзив мотивований тим, що рішення Кременецької міської ради від 29 серпня 2018 року № 2508, яким вилучено з користування спадкодавця ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0.0320 га. що порушення прав позивача слугувало Вказує, що станом на час відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_3 був неповнолітнім, а тому в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.
У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
11 березня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_3 — адвоката Корф П.З. надійшов відзив на апеляційну скаргу Кременецької міської ради.
Відзив мотивований тим, що до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Вказує, що в нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_5 від 25 червня 2018 року зазначена інформація лише про площу і цільове призначення земельної ділянки, однак, відсутня інформація про її конфігурацію та місце розташування в межах всієї земельної ділянки площею 0.10 га, яка перебувала в користуванні померлої, а також відсутні відомості про погодження землекористувача, а саме ОСОБА_5 на вилучення у неї земельної ділянки в користь ОСОБА_4 .
У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу Кременецької міської ради залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 — адвокат Корф П.З. проти апеляційний скарг заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Інші учасники по справі у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Рішенням п`ятого скликання двадцять восьмої сесії Кременецької міської ради від 20 жовтня 2009 року №1820 передано безоплатно гр. ОСОБА_5 у власність земельну ділянку, межі якої визначені в натурі, яка була в користуванні, без зміни цільового призначення, площею 0.10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; передано безоплатно гр. ОСОБА_5 у власність земельну ділянку, межі якої визначені в натурі, яка була в користуванні, без зміни цільового призначення, площею 0.0090 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ; рекомендовано гр. ОСОБА_5 , звернутись до землевпорядного підприємства, яке має відповідну ліцензію, для оформлення технічної документації та видачі державного акта на право власності на землю (т.1 а.с.12).
Згідно заповіту від 07 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №183, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, на що за законом матиме право (т.1 а.с.9).
Згідно заяви ОСОБА_5 від 25 червня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Бурлак А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 681, яка адресована «відповідним органам або тим кого вона стосується» слідує, що вона просить відповідні органи вилучити з її користування земельну ділянку площею 0.0320, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.53).
Згідно заяви ОСОБА_4 від 05 липня 2018 року, адресованої начальнику відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього середовища ОСОБА_7 слідує, що він просив дати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.0404 га для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.83).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №156 (т.1 а.с.8).
Рішенням сорок першої сесії Кременецької міської ради сьомого скликання від 29 серпня 2018 року № 2508, на підставі заяви ОСОБА_4 вилучено із користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0.0320 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та переведено в землі не надані у власність та постійне користування в межах населеного пункту, сільськогосподарські землі в т.ч. рілля; надано дозвіл гр. ОСОБА_4 на розробку проекту із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.0404 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в межах населеного пункту, сільськогосподарські землі в т.ч. рілля (т.1 а.с.14).
З витягу з протоколу сорок першої сесії Кременецької міської ради від 29 серпня 2018 року № 2508 слідує, що пунктом 7 в порядку денному було зазначено «Розгляд заяв та звернень громадян, клопотань підприємств, установ та організацій». Питання 79 зазначено: заява громадянина ОСОБА_4 – надати дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку пл. 0.0404 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.60).
Приватним нотаріусом Михайловою Г.В. за реєстраційним номером 23 зареєстровано спадкову справу № 152/2018, у зв`язку із смертю ОСОБА_5 , єдиним спадкоємцем якої є її внук ОСОБА_3 10 січня 2019 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна № 29807429, приватним нотаріусом Михайловою Г.В. зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.7).
Рішенням сьомого скликання п`ятдесят другої сесії Кременецької міської ради від 14 червня 2019 року № 3258 надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок забудованих земель в т. ч. під житловою забудовою одно та двоповерховою (т.1 а.с.17).
Згідно архівного витягу з протоколу № 9 засідання виконавчого комітету Кременецької міської ради від 16 липня 1981 року рішення №329, було затверджено представлені Кременецьким міжміським бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель забудованого кварталу № 111 загальною площею – 34092 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.66).
Рішенням сьомого скликання п`ятдесят другої сесії Кременецької міської ради від 14 червня 2019 року № 3259 було затверджено акт комісійного обстеження та погодження межових знаків між суміжними землекористувачами по АДРЕСА_1 від 12 червня 2019 року (т.1 а.с.18).
Згідно листа Кременецької міської ради № 275 від 17 травня 2019 слідує, що гр. ОСОБА_5 не зверталась до Кременецької міської ради із заявою щодо вилучення із її користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19).
Згідно листа Кременецької міської ради № 276 від 17 травня 2019 року слідує, що за гр. ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , рахувалась в користуванні земельна ділянка загальною площею 0.1090 га станом до 20 жовтня 2009 року (т.1 а.с.20).
Згідно акту обстеження земельної ділянки від 05 лютого 2020 року, складеного комісією в складі заступника начальника управління – начальника відділу містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Чорнозуб В.П. та начальника відділу земельних ресурсів та охорони навколишнього середовища Сімчука С.Д. слідує, що під час обстеження були проведені заміри відстаней від житлової будівлі по АДРЕСА_1 , до господарських будівель та споруд. Межі земельної ділянки орієнтовною площею 0.0090 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , на яку рішенням № 1820 від 20 жовтня 2009 року надавався дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою встановити неможливо, так як межі земельних ділянок, уточнення їх площ та розподіл загальної площі земельної ділянки на земельні ділянки за їх цільовим призначенням відбувається під час виготовлення технічної документації із землеустрою, яка на дату обстеження не виготовлена (т.1 а.с.126).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.
Згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до вимог статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Виходячи з положень статті 152 ЗК України та роз`яснень, які містяться у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до статті 155 ЗК України, в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-836цс15, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до ч.ч.6-10 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Аналіз вказаних норм закону дозволяє стверджувати, що наявний чітко визначений порядок і повноваження органу місцевого самоврядування щодо можливості громадянином здійснити приватизацію земельної ділянки, а також чітко визначена процедура приватизації, зокрема випадки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, його затвердження, а також затвердження технічної документації.
Відповідно до ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.
Згідно ст.142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.
Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.
Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Нормами ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.
Отже, орган місцевого самоврядування наділений дискреційними повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, відповідно до норм ЗК України.
Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом померлої ОСОБА_5 , спадщину після якої прийняв, у зв`язку з чим має право на користування спірною земельною ділянкою, яка була в користуванні ОСОБА_5 розміром 0.1090 га.
З матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 не оформила правовстановлюючі документа на вказану земельну ділянку та не зареєструвала її у органах державної реєстрації.
Судом установлено та сторонами визнано, що за ОСОБА_5 рахувалась у користуванні земельна ділянка загальною площею 0.1090 га по АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується листом Кременецької міської ради № 276 від 17 травня 2019 року, архівним витягом з протоколу № 9 засідання виконавчого комітету Кременецької міської ради від 16 липня 1981 року рішення № 329, рішенням Кременецької міської ради № 1820 від 20 жовтня 2009 року, рішенням Кременецької міської ради № 2508 від 29 серпня 2018 року (п.1).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що приймаючи оскаржуване рішення №2508 від 29 серпня 2018 року про вилучення в ОСОБА_5 земельної ділянки розміром 0.0320 га, Кременецька міська рада посилається на заяву ОСОБА_5 від 25 червня 2018 року, в якій вона дала згоду на вилучення із свого користування земельної ділянки 0.0320 га, а тому відповідач вважає, що рішення міської ради прийнято у відповідності до норм Земельного кодексу України.
В силу вимог ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Колегія суддів критично оцінює посилання відповідачів на заяву ОСОБА_5 від 25 червня 2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Бурлак А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 681, яка адресована «відповідним органам або тим кого вона стосується» згідно якої вона просить відповідні органи вилучити з її користування земельну ділянку площею 0.0320, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.
Так, у даній нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_5 від 25 червня 2018 року зазначена інформація лише про площу і цільове призначення земельної ділянки, однак, відсутня інформація про її конфігурацію та місце розташування в межах всієї земельної ділянки площею 0.10 га, яка перебувала в користуванні померлої.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 не зверталась до Кременецької міської ради із заявою щодо вилучення із її користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Апеляційний враховує те, що відповідач ОСОБА_4 , як зацікавлена особа, подав до Кременецької міської ради заяву ОСОБА_5 від 25 червня 2018 року щодо вилучення з користування земельної ділянки, проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_4 уповноважений подавати заяви від імені ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, Кременецька міська рада вилучила із користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0.0320 га без добровільної відмови від права користування вказаною земельною ділянкою, а тому міська рада прийняла рішення не в межах своїх повноважень.
З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулася в Кременецьку міську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, площею 0.10 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Крім того, з метою виготовлення технічної документації та реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, ОСОБА_5 звернулася до приватного підприємця ОСОБА_6 , який провів геодезичні роботи та розпочав виготовлення технічної документації (т.1 а.с.13).
Отже, ОСОБА_5 в квітні 2018 року продовжила процедуру приватизації земельної ділянки на підставі рішення Кременецької міської ради № 1820 від 20 жовтня 2009 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц.
Крім того, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває в постійному користуванні (власності) іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне користування землею.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що прийняття рішення про вилучення в ОСОБА_5 земельної ділянки розміром 0.0320 га після її смерті є порушенням прав позивача ОСОБА_3 , як єдиного спадкоємця після смерті ОСОБА_5 .
Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що міська рада мала право вилучити у ОСОБА_5 частину земельної ділянки у відповідності до ст.141 ЗК України, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_5 не зверталася до міської ради із заявою про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою.
Твердження апелянта ОСОБА_4 про те, що позивач спадщини не прийняв після смерті спадкодавця, а лише став власником спадкового майна на підставі заповіту, суд апеляційної інстанції до уваги не бере, оскільки станом на час відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_3 був неповнолітнім, а тому в силу вимог ч.4 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину.
Пояснення представника апелянта Кременецької міської ради про те, що позивач не звертався в міську раду із заявою на завершення процедури приватизації, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки рішенням Кременецької міської ради № 2508 від 29 серпня 2018 року фактично позбавлено позивача права на завершення процедури приватизації, яка розпочата спадкодавцем ОСОБА_5 .
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кременецької міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2020 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 19 квітня 2021 року.

Головуючий 
Судді