Постанова                                                     
Іменем України
14 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 0915/2631/12
провадження № 61-20824св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Стрільчука В. А., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії, ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
особа, яка подала заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, - ОСОБА_2 , 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року в складі судді          Гургули В. Б. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області           від 13 вересня 2013 року в складі колегії суддів: Ковалюка Я. Ю.,  Девляшевського В. А., Горейко М. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (далі - Закон України № 460-IX).
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення
У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області (далі - ВДВС Тисменицького РУЮ   Івано-Франківської області), Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії (далі - ПП          СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії), ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), про визнання недійсними прилюдних торгів.
Позовна заява мотивована тим, що ВДВС Тисменицького РУЮ               Івано-Франківської області протиправно звернуто стягнення та передано на реалізацію належне ОСОБА_1 житлове приміщення - домоволодіння, за наявності в неї нежитлового приміщення, на яке згідно з діючим законодавством спочатку повинно звертатись стягнення. Крім того, ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області було подано на примусову реалізацію, а торговельною організацією ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії реалізовано з примусових торгів майно, яке не було об`єктом права власності.
Також ОСОБА_1 не була повідомлена про проведення прилюдних торгів, тому не мала можливості заперечувати проти оцінки вартості такого майна, що є суттєвим порушенням її прав.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати недійсними прилюдні торги, проведені 15 травня 2012 року Івано-Франківською філією ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії, щодо примусової реалізації домоволодіння та земельної ділянки № АДРЕСА_1 , а також незавершеного будівництва будівель вбиральні, котельні та складу на АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області          від 18 липня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 15 травня 2012 року      Івано-Франківською філією ПП СП «Юстиція» щодо примусової реалізації домоволодіння та земельної ділянки АДРЕСА_2 , а також незавершеного будівництва будівель туалету, котельні та складу на АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області як продавець арештованого нерухомого майна подав на примусову реалізацію торговельній організації майно, яке не було зареєстроване в установленому законодавством порядку, а тому не могло бути об`єктом купівлі-продажу нерухомого майна на прилюдних торгах.
ОСОБА_1 не була повідомлена про проведення прилюдних торгів та не мала можливості оспорити вартість майна.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня     2013 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець, за наявності зареєстрованого за боржником ОСОБА_1 нежитлового приміщення, всупереч вимогам статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», звернув стягнення на житловий будинок та неправомірно подав заявку торговельній організації Івано-Франківської філії                      ПП СП «Юстиція» на примусову реалізацію цього житлового будинку.
 
Короткий зміст заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції
У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області             від 18 липня 2013 року за нововиявленими обставинами.
Заява мотивована тим, що 25 квітня 2012 року ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії направило ОСОБА_1 лист, яким повідомило, коли і за якою адресою відбудуться прилюдні торги з реалізації арештованого майна, а також вказало стартові (початкові) ціни кожного лоту. Ця обставина спростовує той факт, що ОСОБА_1 не могла оспорити вартість майна, на яке здійснювалося стягнення, та бути присутньою на торгах. Також державним виконавцем їй було роз`яснено, що виконавче провадження здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з неї на користь Тисменицького територіального відокремленого відділення філії Івано-Франківського ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором, стягнення здійснюється на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Тобто, ніяких порушень зі сторони відділу виконавчої служби щодо стягнень на майно не було.
Посилаючись на те, що зазначені нововиявлені обставини заявнику стали відомі тільки нещодавно, мають істотне значення для вирішення справи, ОСОБА_2 просила суд задовольнити заяву про перегляд рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня   2013 року за нововиявленими обставинами, скасувати це рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області          від 05 березня 2019 року (у складі судді Струтинського Р. Р.) поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк для розгляду заяви про перегляд рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області             від 18 липня 2013 року за нововиявленими обставинами.
Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року за нововиявленими обставинами задоволено.
Рішення Тисменицького районного суду від 18 липня 2013 року скасовано за нововиявленими обставинами.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області, ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 , ВАТ «Державний ощадний банк України», про визнання недійсними прилюдних торгів, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги, проведені 15 травня 2012 року, з підстав порушення процедури проведення прилюдних торгів та реалізації майна, яке не було зареєстроване в установленому законодавством порядку в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а тому не могло бути об`єктом правочину купівлі-продажу на прилюдних торгах.
Разом з тим, враховуючи встановлені у справі нововиявлені обставини, а саме те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про час та місце проведення прилюдних торгів, про початкові (стартові) торги кожного лоту, а також їй було роз`яснено підстави для реалізації саме даного майна, яке    є предметом іпотеки, що свідчить про те, що остання могла оспорити вартість майна, на яке здійснювалося стягнення та бути присутньою на торгах, тобто таким чином, реалізувати своє право бути присутньою на торгах. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області,    ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 , ВАТ «Державний ощадний банк України», про визнання недійсними прилюдних торгів, слід відмовити.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області             від 05 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким                у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року за нововиявленими обставинами відмовлено, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року залишено в силі.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обставини, на які заявник посилалася, а саме: належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце проведення прилюдних торгів, початкову (стартову) ціну кожного лоту, а також роз`яснення підстав для реалізації саме даного майна, яке є предметом іпотеки, що свідчить про можливість оспорення вартості майна, на яке здійснювалося стягнення, та бути присутньою на торгах, не є нововиявленими обставинами у розумінні пункту 1 частини другої           статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України         № 460-IX).
Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що апеляційний суд не мав процесуальних повноважень розглядати заяву за нововиявленими обставинами, яку подано ОСОБА_2 до суду першої інстанції, що ухвалив рішення по суті. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. РішенняТисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 березня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року відмовлено                   у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2020 року.
Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області            від 18 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Тисменицького районного суду Івано-Франківської області                від 18 грудня 2020 року набрала законної сили 24 грудня 2020 року.  
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи 
У касаційній скарзі, поданій 01 лютого 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій у повному обсязі не з`ясували обставини справи та не визначили склад сторін, чим порушили законні права ОСОБА_4 , яку не було залучено до участі                     у справі як власника спірного майна на час ухвалення рішення у справі про визнання прилюдних торгів недійсними.
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року призначено справу до судового розгляду.
На виконання розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ     № 31/0/38 від 15 грудня 2017 року справу № 0915/2631/12-ц передано до Верховного Суду.
04 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року постановлено розглянути справу в складі п`яти суддів.
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційне провадження у справі зупинено, справу надіслано до суду першої інстанції для вирішення заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2013 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі та зупинено касаційне провадження до вирішення судом апеляційної інстанції питання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області        від 05 березня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року поновлено касаційне провадження у справі та зупинено касаційне провадження до вирішення судом апеляційної інстанції питання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області       від 05 березня 2019 року.    
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року поновлено касаційне провадження у справі. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 29 листопада 2002 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,3168 га на території села Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.   
На підставі договору дарування від 01 березня 2008 року ОСОБА_1 є власником домоволодіння на АДРЕСА_3 , яке розташовано на вищевказаній земельній ділянці.
Згідно з договором поруки від 11 березня 2008 року ОСОБА_1 зобов`язалась нести солідарну відповідальність з боржником за кредитним договором від 11 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 , згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 500 000 грн.
11 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 11 березня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй домоволодіння на АДРЕСА_3 , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку.
Рішенням Тисменицького районного суду від 29 вересня 2011 року у справі № 2-336/2011 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до       ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором від 11 березня 2008 року в розмірі 448 481, 97 грн.
19 січня 2012 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 2-336 про стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Тисменицького відділення ПАТ «Державний ощадний банк» суми боргу в розмірі 448 481,97 грн.
Згідно з актом опису й арешту майна від 07 лютого 2012 року накладено арешт на: домоволодіння на АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,3168 га, розташовану за цією ж адресою, та незавершене будівництво будівель туалету, котельні, складу, що розташовані на земельній ділянці площею 0,3168 га.    
15 травня 2012 року ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна, а саме: домоволодіння на АДРЕСА_3 , земельної ділянки площею 0,3168 га, розташованої за цією ж адресою, та незавершеного будівництва будівель туалету, котельні, складу, що розташовані на земельній ділянці площею 0,3168 га. 
Згідно з протоколами проведення прилюдних торгів від 15 травня 2012 року № 15/118/12-І-1, № 15/118/12-І-2 переможцем торгів з реалізації вищевказаного майна стала ОСОБА_2   
09 липня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до          ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області, ПП СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 , ВАТ «Державний ощадний банк України», про визнання недійсними прилюдних торгів.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.
Порядок виконання судових рішень, права і обов`язки державного виконавця, інших учасників виконавчого провадження в процесі виконання судових рішень визначені Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Інструкцією про проведення виконавчих дій. 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. 
Для цього, зокрема, йому надане право накладати арешт на майно боржника та реалізовувати його у встановленому законодавством порядку. 
Заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, і звернення стягнення на кошти та інше майно боржника (стаття 32 цього Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Частинами другою та п`ятою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,  установлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. 
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. 
Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. 
Аналіз положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що існує певна черговість, на що звертається стягнення, та звернення стягнення на майно боржника полягає в сукупності послідовних дій, зазначених у цій статті, кінцевою метою яких є забезпечення реального виконання виконавчого документа. 
Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.
Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.
Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Судами установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності               від 21 січня 2011 року ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення № 2, 6, 7, 9 на АДРЕСА_4 .
ОСОБА_1 зверталася до ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області із заявою, в якій повідомляла, що вона разом з сином       ОСОБА_5 проживає в будинку АДРЕСА_3 . Також зазначала, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення.
За таких обставин висновок суду першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, що державним виконавцем ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, є обґрунтованим.
Крім того, встановивши, що ВДВС Тисменицького РУЮ Івано-Франківської області передало торгівельній організації для примусової реалізації нерухоме майно, яке не було зареєстровано за боржником ОСОБА_1 в установленому законодавством порядку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що таке нерухоме майно не могло бути предметом відчуження з прилюдних торгів.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що оскільки оскаржувані нею судові рішення можуть вплинути на її права та інтереси та завдають їй шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках, то вона має право на касаційне оскарження таких рішень.
При цьому вказує, що таке її право узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16, що право на апеляційне та касаційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.
Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що внаслідок розгляду цієї справи за відсутності ОСОБА_4 , яка є власником спірного майна на підставі договорів дарування від 20 липня 2012 року, та є особою, яка не брала участі у справі, порушено права останньої на судовий захист, враховуючи наступне.
Так, предметом спору у цій справі є визнання недійсними прилюдних торгів, переможцем яких стала ОСОБА_2 , у зв`язку з порушенням порядку проведення цих торгів. Разом з тим, предметом цього спору не є визнання недійсними договорів дарування від 20 липня 2012 року, на підставі яких ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 спірне майно, а також про витребування в останньої цього майна. 
Незважаючи на те, що ОСОБА_4 має інтерес щодо спірного майна, яке є предметом спору у цій справі, та ухвалені щодо цього майна рішення можуть мати для неї несприятливі наслідки, однак оскаржувані нею рішення судів ухвалені з дотриманням норм матеріального права, порушення норм процесуального права Верховним Судом також не встановлено, тому підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 відсутні. 
Разом з тим Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_4 не позбавлена         у подальшому захищати свої права у разі заявлення вимог про витребування у неї предметів договорів дарування від 20 липня 2012 року, визнання недійсними цих правочинів тощо. ОСОБА_4 не позбавлена права на судовий захист.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною                в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди                          з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та до переоцінки доказів, що в силу вимог                      статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                 і процесуального права.
Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області             від 18 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  В. С. Висоцька
Судді                                                                                              А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
В. А. Стрільчук
І. М. Фаловська