ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«24» червня 2021 року
м. Харків
справа № 638/6746/18
провадження № 22ц/818/2204/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року в складі судді Омельченко К.О.
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що з 03 грудня 2010 року прийнято до експлуатації лічильник теплової енергії, що знаходиться на балансі мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 як мешканець під`їзду погодився на придбання та встановлення лічильника тепла і своєчасно сплатив свою частку коштів, ставши співвласником зазначеного приладу обліку.

Вказав, що на підставі рішення зборів від 25 липня 2014 року і 100% опитування мешканців будинку прийнято рішення про обов`язкове проведення чергової державної перевірки з дольовою участю кожної квартири в розмірі 41,00 грн.

Зазначив, що його визначено відповідальним за проведення перевірки, узгоджувальні та монтажні роботи. Перевірку лічильника проведено, та він продовжує перебувати у експлуатації мешканців під`їзду.
Проте, відповідач так і не сплатив свою частку коштів у розмірі 41,00 грн за проведення перевірки лічильника тепла.

Вказав, що він як відповідальна за проведення перевірки особа повністю сплатив цю суму коштів за ОСОБА_2 , що підтверджується актом допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії від 20 жовтня 2014 року, копіями журналу про отримання коштів та акту виконаних робіт.

Зазначив, що він витратив на встановлення лічильника тепла суму коштів у розмірі 7200,68 грн, що становить 42,22% від загальної вартості лічильника. Тому він має право на частку в розмірі 42,22% від суми коштів, заощадженої мешканцями під`їзду за рахунок експлуатації лічильника.

Виходячи з того, що він сплатив за відповідача кошти у розмірі 41,00 грн, яких не вистачало для проведення перевірки, та враховуючи, що загальна сума коштів, збережених мешканцями під`їзду за час користування лічильником тепла після першої державної перевірки з 01 січня 2015 року згідно розрахунку енергоаудитора складає 238 854,90 грн, фактична вартість лічильника 17 053,21 грн, та ним особисто сплачено 7200,68 грн, він має право на суму в розмірі 3187,73 грн, що заощаджена відповідачем по його квартирі загальною площею 43,7 кв м та є дольовою часткою від ефективності використання лічильника тепла від збережених відповідачем коштів з дня, коли він дізнався про його борг за проведення перевірки та ввід до експлуатації лічильника. 

Вказав, що відповідач, користуючись лічильником, сплатив кошти за опалення на суму 3187,73 грн менше, ніж мешканці аналогічних квартир такої ж площі у інших під`їздах, та продовжує заощаджувати кошти, не зробивши для цього відповідного вкладу.

Зазначив, що стягненню з відповідача також підлягають 3% річних від зазначених вище сум та інфляційні втрати, банківський збір та витрати на оплату поштових відправлень.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь фактично понесені ним витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна господаря кватири АДРЕСА_2 загальною площею 43,7 кв м, а саме: 41,00 грн - основної заборгованості, 3187,73 грн – частина коштів від ефективності лічильника тепла на другому під`їзді, 34,89 грн – інфляційні втрати від основної заборгованості, 7,07 грн - 3% річних від основної заборгованості, 1084,11 грн – інфляційні втрати від частки збережених грошей, 336,85 грн – 3% річних від частки збережених грошей, 10,00 грн – банківський збір, 16,90 грн – сплата поштового повідомлення від 15 березня 2019 року про надання відповідачу копії уточненої позовної заяви, 16,75 грн - сплата поштового повідомлення від 25 травня 2019 року про надання відповідачу копії уточненої позовної заяви, 16,90 грн - сплата поштового повідомлення 12 вересня 2019 року про надання відповідачу копії уточненої позовної заяви, 18,50 грн - сплата поштового повідомлення від 30 червня 2020 року про надання відповідачу копії уточненої позовної заяви, а всього 4770,70 грн та судові витрати 840,80 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, а також змінити рішення про сплату судового збору в сумі 840,80 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ним надано належні докази на підтвердження сплати за відповідача 41,00 грн за перевірку лічильника, зокрема, довідку про витрату грошей, акт виконаних робіт, журнал отримання коштів для проведення перевірки, протокол проведення загальних зборів співвласників лічильника тепла. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність того факту, що відповідач є співвласником лічильника тепла, адже ОСОБА_2 є власником та мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , оплатив вартість своєї частки встановлення лічильника. Відповідач заощадив кошти в результаті користування лічильником тепла без достатньої правової підстави, отже судом помилково не застосовано до спірних правовідносин норми статей 1212, 1214 ЦК України. Він вчинив дії в майнових інтересах відповідача без його доручення, та його витрати є виправданими. Суд першої інстанції встановив, що він сплатив кошти за відповідача, однак дійшов помилкового висновку про відмову у позові. 

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду – залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факт сплати ним коштів на повірку лічильника за відповідача, не надано доказів наявності будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед ним щодо сплати за перевірку лічильника, а також відсутні докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є співвласником будь-якого майна разом з позивачем, в тому числі, і лічильника тепла.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що нарахування за послуги з централізованого опалення мешканцям другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 проводяться за показаннями приладу обліку теплової енергії, встановленого та опломбованого 02 грудня 2010 року. Вузол обліку теплової енергії перебуває на балансі споживачів другого під`їзду. Зазначене підтверджується листом начальника Шевченківського філіалу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 05 липня 2016 року № К-153/07, актами виконаних робіт від 05 жовтня 2010 року та від 10 листопада 2010 року, чеками від 11 вересня 2010 року, видатковими накладними та квитанціями від 07 жовтня 2010 року, 08 жовтня 2010 року, 10 листопада 2010 року, актом № 2749 допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії від 03 грудня 2010 року (а. с. 10, 17-24).

Листом начальника служби «Теплозбут» Дзержинського філіалу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ОСОБА_1 повідомлено про необхідність виконання чергової державної повірки вузла обліку Supercal 531 у строк до 02 листопада 2014 року (а. с. 6).

08 травня 2014 року виконано розпломбування приладу обліку опалення за адресою: АДРЕСА_4 , на повірку, про що складено акт огляду вузла обліку теплової енергії № 30991 (а. с. 16). 

З протоколу загальних зборів мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 від 25 липня 2014 року вбачається, що на зборах присутні 27 мешканців під`їзду, які вирішили схвалити проведення чергової повірки лічильника тепла вартістю 2000,00 грн з обов`язковою участю всіх квартир другого під`їзду та рівним розподілом суми по всіх квартирах; провести поквартирний обхід мешканців другого під`їзду, з`ясувати думку мешканців кожної квартири з 49 по 96 про чергову повірку лічильника тепла, при згоді більше 60% мешканців провести державну повірку лічильника тепла до початку опалювального сезону 2014-2015 років; призначити відповідальним за виконання повірки, розрахунки та збір коштів для повірки ОСОБА_1 (а. с. 36).

ОСОБА_1 надано до матеріалів справи копію журналу оплати за періодичну повірку лічильника тепла по під`їзду № 2 по АДРЕСА_1 , який він складав. Відомостей про сплату коштів у розмірі 41,00 грн та підпису ОСОБА_2 у цьому журналі немає (а. с. 117-118).

06 серпня 2014 року проведено повірку та 20 жовтня 2014 року виконано опломбування приладу обліку, що підтверджується актом огляду вузла обліку теплової енергії № 32996 (а. с. 26).

За демонтаж, підготовку до повірки, технічний огляд, підготовку до монтажу та монтаж після повірки лічильника ОСОБА_1 сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергомех» 1968,00 грн, а саме 1200,00 на підставі квитанції № 9911534 від 10 жовтня 2014 року та 768,00 грн на підставі квитанції №10002542 від 20 жовтня 2014 року (а. с. 27). Виконання товариством зазначених робіт та їх оплата підтверджується актом виконаних робіт від 23 жовтня 2014 року (а. с. 116).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складено довідку про витрати грошових коштів на проведення робіт з державної повірки лічильника тепла другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 у 2014 році, у якій зазначено, що для виконання робіт з проведення державної повірки лічильника тепла у 2014 році витрачено 1968,00 грн, сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергомех», що складались з 1558,00 грн – сума, зібрана мешканцями під`їзду, та 410,00 грн – сума з особистих коштів, сплачених ОСОБА_1 за квартири мешканців, що не взяли прямої фінансової участі у проведенні державної повірки лічильника тепла згідно рішення зборів мешканців другого під`їзду від 25 липня 2014 року та закону України №417-VІІІ в редакції від 10 червня 2018 року у кількості 11 квартир (№ 55, 56, 62, 67, 75, 80, 83, 92, 93, 95, 96). Також цими ж особами складено відомість отримання коштів від мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 на оплату проведення другої державної повірки лічильника тепла у 2014 році (а. с. 121, 122).

ОСОБА_1 складені повідомлення на ім`я ОСОБА_2 щодо необхідності оплати коштів за повірку лічильника. Однак, доказів їх отримання ОСОБА_2 не надано (а. с. 31-33).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_5 (а. с. 39-40).

З висновку за результатами експлуатації лічильника теплової енергії в житловому будинку по АДРЕСА_1 , 2 під`їзд від 19 травня 2016 року та розрахунку економічної ефективності за висновками експлуатації лічильника тепла при нарахуванні за послуги теплопостачання в житловому будинку по АДРЕСА_1 при існуванні лічильника тепла на під`їзді № 2 і без нього на 1,3,4 під`їздах згідно з даними Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» вбачається, що за період з січня 2015 року по грудень 2018 року різниця у сплаті за опалення склала 3187,73 грн (а. с. 11-13, 58).

За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:
а) набуття або збереження майна,
б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи,
в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають:
1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;
4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83  Цивільного кодексу України  для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Згідно з частиною 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що відповідач  ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 , та безпідставно користується лічильником тепла на під`їзд, за повірку якого він сплатив власні кошти у розмірі 41,00 грн замість відповідача.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, хто є власником зазначеної квартири. Позивачем не надано доказів того, що саме ОСОБА_2 є власником цієї квартири, мешкає у ній та повинен нести обов`язки, що покладаються на співвласників спільного майна. Місце проживання відповідача за вказаною адресою також не зареєстровано. З клопотаннями про витребування доказів позивач ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не звертався.

Належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене не вбачається підстав для застосування до спірних правовідносин статті 360 ЦПК України, яка регламентує режим участі співвласників, які, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, повинні брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Даних про наявність будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед позивачем матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача коштів за повірку лічильника тепла, коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, а також витрат на пересилання кореспонденції.

Враховуючи відсутність доказів безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача, не може бути застосовано й норми статей 1212, 1214 ЦК України.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що ним надано належні докази на підтвердження сплати за відповідача 41,00 грн за перевірку лічильника, зокрема, довідку про витрату грошей, акт виконаних робіт, журнал отримання коштів для проведення перевірки, протокол проведення загальних зборів співвласників лічильника тепла, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці докази не свідчать про те, що позивачем сплачено кошти саме за відповідача та у його майнових інтересах. Акт виконаних робіт підтверджує лише сам факт того, що повірку лічильника виконано і сплачено, а протокол проведення загальних зборів свідчить про згоду певних непоіменованих мешканців під`їзду на проведення повірки лічильника. Довідка про витрату грошей та журнал отримання коштів складені особисто позивачем, а також вказана довідка підписана мешканкою будинку ОСОБА_3 , та ці документи не є належними доказами боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Твердження ОСОБА_1 про те, що він вчинив дії в майнових інтересах відповідача без його доручення, та його витрати є виправданими, судова колегія відхиляє, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції встановив, що він сплатив кошти за відповідача, однак дійшов помилкового висновку про відмову у позові, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції такі обставини не встановлювались та викладені у судовому рішенні як позиція з боку позивача, а не як підтверджені факти.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.