ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2021 р.           Справа№ 910/16516/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Козир Т.П. 
          Кравчука Г.А. 

розглянувши у письмовому провадженні 
апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "АгроПродСервіс" 
на рішення Господарського суду міста Києва  
від 25.01.2021
у справі №910/16516/20 (суддя Паламар П.І.)
за позовом    Приватного агропромислового підприємства "АгроПродСервіс"  
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ательє Кераміки"  
про  відшкодування збитків,    ціна позову 53324 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне агропромислове підприємство "АгроПродСервіс"   звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ательє Кераміки"   про відшкодування збитків у розмірі 53324 грн.
Позов мотивований тим, що внаслідок відсутності вчинення відповідачем дій з реєстрації податкових накладних на загальну суму 53324 грн. позивачу нанесені збитки у вигляді упущеної вигоди через неотримання позивачем податкового кредиту на зазначену суму.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/16516/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.  
Судове рішення мотивоване тим, що заявлені до відшкодування втрати не носили характеру невідворотних, їх настання зумовлене поведінкою самого позивача, який утримався від виконання вимог чинного податкового законодавства та подання скарги на відповідача.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Приватне агропромислове    підприємство "Агропродсервіс" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/16516/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/16516/20. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, для розгляду апеляційної скарги Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" у справі №910/16516/20 у зв`язку із перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., КозирТ.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2021 постановлено Здійснювати розгляд апеляційної скарги Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" у справі №910/16516/20 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), Козир Т.П., Кравчук Г.А., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021.
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Між позивачем та відповідачем виникли відносини з договору поставки від 2 січня 2019 р., згідно з яким відповідач зобов`язався передати позивачу товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, які є невід`ємними частинами договору, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного товару на умовах договору.
На підставі платіжних доручень №№ 535 від 18 березня 2019 р., 7212 від 10 травня 2019 р., 7471 від 15 травня 2019 р., 953 від 6 червня 2019 р., 1011 від 11 червня 2019 р., 1344, 8838 від 9 липня 2019 р., 1374 від 18 липня 2019 р., 9413 від 8 серпня 2019 р., 9425 від 16 серпня 2019 р., 9463 від 23 серпня 2019 р., 9663 від 6 вересня 2019 р., 10262 від 13 вересня 2019 р., 10784 від 23 жовтня 2019 р., 11685 від 2 грудня 2019 р., 11508 від 3 січня 2020 р., 12083 від 27 лютого 2019 р. позивач протягом указаного періоду сплатив відповідачу загалом 319948,72 грн. в рахунок оплати переданого йому на підставі видаткових накладних №№ 10693 від 22 березня 2019 р., 18107 від 14 травня 2019 р., 19401 від 22 травня 2019 р., 22493 від 10 червня 2019 р., 23546 від 17 червня 2019 р., 27281, 27284 від 10 липня 2019 р., 29120 від 20 липня 2019 р., 34663 від 21 серпня 2019 р., 36017 від 29 серпня 2019 р., 38295 від 11 вересня 2019 р., 38957 від 16 вересня 2019 р., 33421 від 15 серпня 2019 р., 45224 від 25 жовтня 2019 р., 45223, 45227 від 25 жовтня 2019 р., 51764 від 5 грудня 2019 р., 1955 від 20 січня 2020 р., 8425 від 3 березня 2020 р. та платіжні доручення №№ 535 від 18 березня 2019 р., 7212 від 10 травня 2019 р., 7471 від 15 травня 2019 р., 953 від 6 червня 2019 р., 1011 від 11 червня 2019 р., 1344, 8838 від 9 липня 2019 р., 1374 від 18 липня 2019 р., 9413 від 8 серпня 2019 р., 9425 від 16 серпня 2019 р., 9463 від 23 серпня 2019 р., 9663 від 6 вересня 2019 р., 10262 від 13 вересня 2019 р., 10784 від 23 жовтня 2019 р., 11685 від 2 грудня 2019 р., 11508 від 3 січня 2020 р., 12083 від 27 лютого 2019 р. товару за вищевказаним договором.
Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вказаних документів.
В позовній заяві позивач вказує, що відповідач всупереч вимог  ст. 201 Податкового кодексу України  податкові накладні на указані господарські операції не оформив та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, що унеможливило віднести суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Заявлені вимоги стосуються відшкодування позивачу 53324,79 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди через неотримання позивачем податкового кредиту на зазначену суму.  
Відповідно до ч. 2  ст.16 ГК України  та п. 8 ч. 2  ст.16 ЦК України  одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.    
Частиною 1  статті 218 ГК України  визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ч.1  ст. 224 ГК України  учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Пунктом 4 ч.2  ст. 611 ЦК України  також передбачено такий правовий наслідок порушення зобов`язання як відшкодування збитків.
Частини 1, 2  ст. 22 ЦК України  встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частиною 2  ст. 224 ГК України  закріплено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Положеннями ч.1  ст. 225 ГК України  передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Згідно зі  ст.623 ЦК України  боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Відповідно до  ст.614 ЦК України  особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ч. 2  ст. 218 ГК України  учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у вигляді відшкодування збитків.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.
Відповідно до пп."а" п.198.1. ст.198 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин)  до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пп.201.7. ст.201 ПК України).
Пунктом  201.1  ст.201 ПК України  передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з абзацами 1, 3 п.198.6. ст.198 ПК України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11. ст.201  цього  Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно п.201.10. ст.  201 ПК України  реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п.201.1. ст.201  цього  Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до  Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених п.п.  78.1.9 п. 78.1 ст. 78  цього  Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Підпунктом  78.1.9. п.78.1. ст.78 ПК України  встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених  пунктом 201.1  статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання письмового запиту контролюючого органу, в якому зазначається інформація із скарги, пояснень та документального підтвердження на цей запит.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем до податкової декларації за відповідний звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що приписами ст.  ст. 75-86    ПК України  унормовано порядок проведення перевірок контролюючими органами, оформлення результатів таких перевірок, можливість подання заперечень у випадку незгоди з висновками перевірки та інше. Тобто, проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення в даному випадку відповідачем вимог податкового законодавства є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів (Державної фіскальної служби України, відповідних податкових інспекцій), а відтак господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції таких органів, зокрема фактів порушення відповідачем вимог податкового законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015р. № 21-1465а15, від 15.04.2014р у справі № 21-29а14).
Отже, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, колегія суддів дійшла висновку про відсутність причинного зв`язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача.
Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Позивач, доводячи порушення відповідачем податкового законодавства щодо оформлення та реєстрації податкових накладних стверджує про понесені ним збитки у вигляді упущеної вимоги. 
Однак, враховуючи таку конструкцію правового захисту порушених прав позивача вбачається, що об`єкт судового дослідження зводиться до з`ясування дотримання відповідачем вимог податкового законодавства щодо належного (своєчасного) оформлення податкових накладних, їх офіційної реєстрації та наявності чи відсутності у позивача можливості відшкодувати податковий кредит. Тобто об`єкт дослідження не знаходиться в площині цивільно-правових відносин, і як зазначалось судом у даній постанові раніше, перевірка даних обставин відноситься до компетенції ДФС.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 918/216/17.
З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не доведено причинного зв`язку між неотриманою позивачем сумою податкового кредиту та діями відповідача, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного агропромислового підприємства "АгроПродСервіс"   залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №  910/16516/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №  910/16516/20 повернути Господарському суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                Г.А. Кравчук