ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року
м. Харків
Справа № 641/7498/19
Провадження №22-ц/818/419/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.
суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,
сторони у справі:
позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 14 липня 2020 року у складі судді Фанда О.А.,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку.
Позовна заява мотивована тим, що малолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року малолітнього ОСОБА_2 , 2012 року народження, відібрано від батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та передано дитину органам опіки та піклування для подальшого влаштування. Згідно розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 21.09.2018 №388 «Про утворення прийомної сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього ОСОБА_2 » малолітнього ОСОБА_2 передано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї, де він перебуває з 24 вересня 2019 року по даний час. Біологічні батьки за період з грудня 2018 року по липень 2019 року відвідували свого сина ОСОБА_2 на нейтральній території шість разів, станом здоров`я сина не цікавилися, не виявляли бажання забрати дитину додому.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 липня 2020 року позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради залишені без задоволення.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що після ухвалення судом рішення про відібрання її малолітньої дитини, нею було докорінно змінено позицію щодо виховання сина та участі у вихованні дитини. Крім того, вона припинила відносини з батьком дитини та переїхала до іншої оселі, де зробила косметичний ремонт, облаштувала окрему кімнату для дитини, придбала нові меблі для дитячої кімнати, іграшки та книги. На даний час відповідач працює офіційно та отримує заробітну плату, шкідливих звичок не має, на роботі характеризується позитивно. Крім того, всі зустрічі з дитиною, під час перебування його в прийомній сім`ї, які проводилися відповідно до рішення комісії, проходили в радісній, позитивній та веселій атмосфері. Суд не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а суд оцінює його в сукупності з іншими доказами. Під час судового розгляду були допитані свідки: ОСОБА_6 - подруга відповідача, яка пояснила, що ОСОБА_1 прагне повернути дитину до рідної сім`ї та виконувати обов`язки по його вихованню та утриманню; ОСОБА_4 - прийомна мати дитини, яка пояснила, що коли мати навідується до дитини, ОСОБА_2 радіє зустрічам з матір`ю, з задоволенням з нею спілкується як при особистих зустрічах, так і телефоном, позитивно реагує на намір матері взяти його з собою, але бажає повернутися до прийомної сім`ї. Суд приходить до висновку, що на час відібрання дитини від батьків, були наявні підстави для позбавлення їх батьківських прав за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Однак на час звернення до суду та розгляду справи мати дитини змінила свою поведінку: переїхала до іншої оселі, зробила ремонт, облаштувала кімнату для дитини. Регулярно відвідує дитину в прийомній сім`ї. З показань опікуна ОСОБА_4 , допитаної в якості свідка, дитина «тягнеться до матері», чекає її дзвінків та зустрічей з нею. Суд вважав, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток та матеріальне забезпечення. Суд прийшов до висновку, що оскільки в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, позовна вимога про стягнення аліментів також не підлягає задоволенню як похідна.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права, на підставі яких в позовних вимогах відмовлено, а також порушено норми процесуального права в частині дослідження доказів по справі та їх оцінки. Підставою для відмови у позовних вимогах є відсутність підстав для позбавлення батьківських прав. Судом критично оцінено висновок Департаменту служб у справах дітей як представника органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . При ухваленні судом рішення про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, в судовому засіданні батьки позов визнали.
Родина ОСОБА_1 за повідомленням Харківської міської дитячої поліклініки №1 потрапила в поле зору та перебувала під контролем Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - ССД по Слобідському району) у 2016 році, з батьками неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, про необхідність проведення медичного обстеження дитини та оперативного втручання, створення належних санітарних умов проживання дитини, недопущення вживання алкогольних напоїв. ОСОБА_1 у 2017 році притягувалася до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП. За матеріалами ССД по Слобідському району на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів міської ради неодноразово розглядалися питання: у березні 2018 року про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав; у серпні 2019 року - про позбавлення батьків батьківських прав.
Апелянт вказує, що суд не взяв до уваги, що за час перебування малолітнього ОСОБА_2 у прийомній сім`ї, з вересня 2018 року по вересень 2019 року, батьки дитини до Департаменту служб чи до ССД по Слобідському району з питання повернення дитини на виховання не зверталися. Під час розгляду справи про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 було роз`яснено, що якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав; а також, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, суд, за заявою батьків, може постановити рішення про повернення їм дитини. ОСОБА_1 ні до суду, ні до Департаменту служб у справах дітей з питання повернення дитини на виховання не зверталася, на підставі чого апелянт вважає, що відповідач не змінила свого ставлення до дитини, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Також апелянт вважає, що належним чином не взяті до уваги покази прийомної матері про те, що ОСОБА_2 мав затримку психомовного розвитку, був схильний до крадіжок, жорстоко ставився до тварин, не міг насититися їжею, що свідчить про негативний влив на дитину середовища, в якому він перебував. Також суд не взяв до уваги результати висновку про психологічне дослідження малолітнього ОСОБА_2 , в якому чітко зазначено, що на прохання психолога розповісти, що дитина пам`ятає про своє життя з біологічною мамою, хлопчик розповів, що йому було завжди холодно, бо в нього не було одягу, що він їв батарейки, які валялись на підлозі, а вдома їжі не було. Це пояснює відсутність насичення їжею. ОСОБА_2 згадував постійні сварки мами і тата. Розповідав про епізод, як мати кидала якісь пляшки в батька та в нього, а він ховався за ковдрою. Це є порушенням першочергової потреби дитини в безпеці. Розповідав, як його завжди залишали одного вдома і йому було страшно та нудно і він розважався тим, що щось палив, доки не сталась пожежа, після якої його забрали з дому спочатку у лікарню, а потім у дім з дітками, де йому сподобалось і було весело, з ним спілкувались, що свідчить про те, що у дитини не було близького контакту з біологічними батьками. Повертатись до біологічної родини дитина не бажає. Декілька разів під час бесіди з психологом хлопчик занепокоєно питав чи не заберуть його від мами ОСОБА_4 та признався, що він дуже боїться цього. Також в ході психологічної бесіди ОСОБА_2 було запропоновано порівняти себе та кожного з членів своєї родини з твариною. Себе ОСОБА_2 порівняв з леопардом, біологічну матір з кішкою, аргументувавши це її довгими нігтями, а прийому матір ОСОБА_4 з ведмедиком, зазначивши, що ведмідь йому подобається більше, бо він може захистити його від нападів кішки. В ході психологічного дослідження було виявлено, що ОСОБА_2 має затримку психомовного розвитку, синдром дефіциту уваги та гіперактивності, йому властива піроманія, жорстоке ставлення до тварин та енурез, що є тріадою, яка є результатом порушення розвитку механізмів пристосування до стресових навантажень. Все це є індикатором того, що дитина піддавалась істотному стресу. За результатами Висновку девіантна поведінка хлопця виникла через виховання у неблагополучній сім`ї, в якій ігнорувались як базові, фізичні, так і емоційні потреби дитини. Також за результатами Висновку було встановлено, що прибування ОСОБА_2 в прийомній родині має позитивну динаміку у поведінкових проявах та розвитку дитини, то повернення до біологічної родини може призвести до погіршення психічного стану дитини та в довгостроковій перспективі призведе до розвитку девіантної поведінки та зростання кримінальної направленості особистості.
Апелянт зазначає, що з пояснень прийомної матері ОСОБА_2 в судовому засіданні стало відомо, що за час перебування дитини у прийомній сім`ї, мати жодного разу не забезпечила дитину а ні одягом, а ні взуттям, матеріально не допомагала, про здоров`я не піклувалася, не готувала дитину до навчання.
Позивач вважає, що по справі повно і всебічно не з`ясовані обставини, на які посилається Департамент служб як на підставу своїх вимог. У зв`язку з чим судом першої інстанції винесено незаконне та необґрунтоване рішення, що суперечить інтересам малолітньої дитини, яке повинно бути скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Також апелянт вказує, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 буде підставою для визначення статусу малолітньої дитини та надання йому державних гарантій соціального захисту, яких на теперішній час він не має, що відповідає інтересам малолітнього.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
В обґрунтування відзиву вказала, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батьків, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідач зазначає, що після ухвалення рішення Комінтернівським районним судом м. Харкова від 19 липня 2018 року про відібрання її сина від батьків без позбавлення батьківських прав, нею було докорінно змінено позицію щодо виховання сина та її участі у його вихованні та житті. Зрозумівши, що вона може назавжди втратити можливість спілкування з рідною дитиною, вона припинила всілякі відносини з батьком дитини та переїхала на постійне місце проживання до м. Первомайський Харківської області, де у неї на праві власності є двокімнатна квартира, в якій вона зробила косметичний ремонт та облаштувала окрему кімнату для проживання дитини, придбала нові меблі для дитячої кімнати, іграшки та книжки відповідно до віку дитини. Отже, нею вживаються всі можливі заходи для виправлення та повернення сина до родини, а також для того, щоб в нього формувалося нормальне бачення про родину.
Відповідачка вважає, що неприйняття судом до уваги Висновку від 11.11.2019 № 579 є обґрунтованим, оскільки він заснований на застарілих відомостях та даних, які на даний час не відповідають дійсності. Посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04), ОСОБА_1 вказує, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Зазначає, що вона бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо бажає створити всі необхідні умови для якомога найкращого проживання та розвитку сина, не бажає ухилятися від виконання своїх обов`язків з виховання сина та бажає створити нормальне бачення дитини про родину, та аби він міг відчути повноцінну любов та турботу матері. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком займається ОСОБА_4 , не свідчить про те, що вона, як рідна мати, не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Всі зустрічі з сином, які проводилися відповідно до рішення комісії від 19.11.2018 про визначення порядку спілкування з дитиною, проходили в радісній, позитивній, веселій, доброзичливій та люблячій атмосфері. Крім того, однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання. Також, враховуючи, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батьків і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вислухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, відповідачки, заслухавши думку малолітньої дитини, встановивши обставини справи, перевіривши зібрані по справі докази, обговоривши апеляційну скаргу і відзив на неї в межах їх доводів, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судовим розглядом установлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого повторно, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис №588. Батьком зазначено ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ) (а.с. 9а, 13).
Рішенням комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року задоволено позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав. Відібрано малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батьків - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав, передавши дитину органам опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с. 14-15).
З описової частини указаного рішення вбачається, що батьки дитини позов визнали.
Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.08.2018 №555 «Про надання дітям статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 16).
Розпорядженням Нововодолазької державної адміністрації Харківської області від 21 вересня 2018 року №388 «Про утворення прийомної сім`ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього ОСОБА_2 » зобов`язано утворити прийомну сім`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнати їх прийомними батьками. З 24 вересня 2018 року передати прийомним батькам на виховання та спільне проживання малолітнього ОСОБА_2 (а.с. 17-18).
Згідно повідомлення Служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 31.07.2019 №01-41/936, до служби у справах дітей звернулося із заявою подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення порядку їх спілкування з дитиною ОСОБА_2 Розпорядженням №488 від 27 листопада був визначений порядок спілкування та побачення батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_2 , а саме: раз на місяць кожної четвертої неділі з 10.00 до 13.00 години, за місцем проживання малолітнього ОСОБА_2 , смт Нова Вододага, Харківська область, у присутності прийомних батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , враховуючи думку та стан дитини. За повідомленням прийомних батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період з грудня 2018 до липня 2019 рідні батьки відвідували свого сина на нейтральній території 6 разів: 23 грудня 2018 року - з собою привозили солодощі, іграшки, фрукти, були 3 години, дитині увагу приділяли; 20 січня 2019 року - з собою привозили солодощі, фрукти, були 3 години, з дитиною спілкувалися, цікавилися навчанням; 24 лютого 2019 року - з собою привозили солодощі, іграшку, фрукти, були 3 години, дитині увагу приділяли; 7 квітня 2019 року - з собою привозили солодощі, фрукти, з дитиною спілкувалися мало, більше розмовляли з прийомними батьками; 19 травня 2019 року мати приїздила сама, з собою нічого не привозила, з дитиною спілкувалася, фотографувала його; 19-22 червня 2019 року мама приїздила сама, в цей час прийомна мати та дитина знаходилися на обстеженні в ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України», рідна мати з собою нічого не привозила, лише заходила разом з сином до магазину за солодощами. На день народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьки привітали його ввечері і пообіцяли приїхати, але не приїхали. Після спілкування з рідними батьками ОСОБА_2 два дні не реагує на зауваження прийомних батьків, стає більш нервовим, неконтрольованим. Дитина весь час переживає, щоб прийомна мати його не віддала рідним батькам, і коли мова заходить про це, починає плакати, нервувати. Навіть коли рідна мати починає запитувати, чи поїде він з нею додому в м. Харків, хлопчик категорично відмовляється (а.с. 19).
Згідно повідомлення Служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 14.08.2019 №01-41/1013, 04 серпня 2019 року на зустріч з дитиною приїхала лише мати. Телефонуючи на день народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідні батьки обіцяли привезти йому подарунок. Але подарунка не привезли, лише персики, банани та солодощі. Коли ОСОБА_2 запитав про подарунок, то мати пішла і купила бейблейд. Під час зустрічей рідні батьки більше спілкуються із прийомними батьками, ніж із хлопчиком та мало приділяють йому уваги. Одягу та взуття дитині не привозили, лише раз рідна мати заплатила в магазині за колготи (120 гривень), коли прийомна мати їх купувала. Під час останньої зустрічі прийомна мати запитала у ОСОБА_1 , чи не планують вони забрати дитину в рідну сім`ю, на що рідна мати відповіла, що вони ремонту в квартирі не робили і забирати дитину зараз не будуть (а.с. 20).
Свідоцтвом про право на спадщину від 27 грудня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-2380, ОСОБА_7 , державний нотаріус Пєрвомайської державної нотаріальної контори Харківської області, посвідчила, що на підставі статті 529 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), спадкоємицею майна ОСОБА_8 , померлої ОСОБА_9 , є донька спадкодавці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається, зокрема, з: квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного округу Харківської обл., Васильєвою С.І, за р. №1455, та зареєстрованої в Первомайському БТІ Харківської області 01.06.2000 в реєстрову книгу №18 за реєстровим №4245. Квартира двокімнатна, ізольована, розташована на 2-му поверсі п`ятиповерхового цегляного будинку з усіма зручностями (а.с. 48).
Згідно акту обстеження умов проживання від 03 січня 2020 року, складеного начальником ССД Петренко В.І., головним спеціалістом ССД Булатовою С.В., спеціалістом першої категорії ССД Малик М.А. на підставі заяви ОСОБА_1 з метою перевірки умов проживання,проведено обстеження умов проживання: АДРЕСА_1 . Житло складається з 2 кімнат з усіма зручностями. Умови проживання: санітарний стан житла задовільний, комунікації підключені, зроблено косметичний ремонт. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини підготовлена окрема кімната, в якій є ліжко, куточок для навчання, шафа для одягу. В квартирі зареєстровані ОСОБА_1 - власниця житла, ОСОБА_2 ОСОБА_1 має намір повернути в біологічну родину свого малолітнього сина ОСОБА_2 , який виховується в прийомній сім`ї. В квартирі створено мінімальні умови для виховання та проживання дитини (а.с. 49).
Згідно довідки про доходи №22 від 17.10.2019, виданої філією ДУ ЦОЗ ДКВС у Харківській та Луганській областях, ОСОБА_1 працює у філії ДУ ЦОЗ ДКВС у Харківській та Луганській областях (форма працевлаштування - основна) на посаді сестри медичної стаціонару. Загальна сума доходу за період з жовтня 2018 по вересень 2019 без урахування аліментів становить 37683,90 грн. (а.с. 50).
Відповідно до характеристики, виданої ОСОБА_1 , сестрі медичній стаціонару медичної частини №18 ДУ філії ЦОЗДКВС України у Харківській та Луганській області, незакінчена вища освіта, ХМБМК 1 бакалавр, за підписом завідувача медичної частини №18, ОСОБА_1 за період роботи характеризується з позитивного боку. До виконання службових обов`язків ставиться сумлінно. Накази, інструкції та інші нормативні акти, що регламентують діяльність медичної частини, знає добре, керується ними у своїй повсякденній діяльності. На посаді виявила себе принциповим і вимогливим співробітником. Здатна реально оцінювати становище справ, аналізувати позитивні та негативні результати роботи, розробляти та реалізовувати необхідні заходи, спрямовані на забезпечення службової діяльності. При виконанні завдань завжди ретельна, в повній мірі виявляє наполегливість і ініціативу. Енергійна, спроможна у критичних ситуаціях зберегти спокій, оцінити становище в цілому і прийняти вірне рішення. Виконує свої обов`язки сумлінно, з турботою ставиться до кожного пацієнта, дотримується санітарно-гігієнічних норм, веде документацію, здійснює контроль з видачі лікарських засобів, проводила перевірку відповідних документів на підставі наказів та інструкцій. На критику в свою адресу реагує, робить правильні висновки. Свої спеціальні знання підвищує в системі службової підготовки, до проведення занять відноситься задовільно, проявляє достатню ініціативу. За характером стримана, вольова, рішуча. Має високий загальноосвітній, культурний та професійний рівень, працює над їх підвищенням. Комунікабельна, з колегами підтримує доброзичливі відносини (а.с. 51).
Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯУ №901961 від 07.10.2019, за результатами огляду ОСОБА_1 наркологічні протипоказання до роботи з наркотичними, психотропними препаратами і прекурсорами не виявлені (а.с. 52).
Згідно медичної довідки від 20.01.2016, дійсної до 20.10.2021, про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯХ №379249, у ОСОБА_1 психіатричних протипоказань до виконання обов`язків медичної сестри не виявлено (а.с. 53).
Згідно довідки про доходи № 9 від 04.02.2020, виданої філією ДУ ЦОЗ ДКВС у Харківській та Луганській областях, ОСОБА_1 працює у філії ДУ ЦОЗ ДКВС у Харківській та Луганській областях (форма працевлаштування - основна) на посаді сестри медичної стаціонару. Загальна сума доходу за період з серпня 2019 по січень 2020 без урахування аліментів становить 51311,41 грн. (а.с. 62).
Відповідно до довідки-характеристики, виданої ДОП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області 06.02.2020, ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має гарні відносини з боку сусідів, скарг та заяв від родичів та оточуючих щодо конфліктних ситуацій у побуті, порушень нею громадського порядку та зловживання спиртними напоями до Первомайського ВП ГУНП в Харківській області не надходило. До адміністративної відповідальності не притягалась (а.с. 63).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, про що складено відповідний актовий запис №8755 (а.с. 116).
Згідно висновку по результатам психологічного дослідження від 16.03.2020, складеного 17.04.2020, проведеного спеціалістом з психології ФОП ОСОБА_10 , в ході дослідження було виявлено, що ОСОБА_2 має затримку психомовного розвитку, синдром дефіциту уваги та гіперактивності, йому властива піроманія, жорстоке ставлення до тварин та енурез, що є тріадою, яка є результатом порушення розвитку механізмів пристосування до стресових навантажень. На даний момент тріада не рахується предиктором кримінальної поведінки, але є індикатором того, що дитина піддається чи піддавалась істотному стресу та є необхідність допомоги дитини з такими проблемами. Ці проблеми є частково генетично обумовленими, але здебільшого девіантна поведінка хлопця (жорстокість, крадіжки та інше) виникла через виховання у неблагополучній сім`ї, в якій ігнорувались як базові, фізичні, так і емоційні потреби дитини. Рекомендовано, серед іншого, виховання в сім`ї, де потреби дитини будуть враховані та задоволені. Оскільки прибування в прийомній сім`ї має позитивну динаміку у поведінкових проявах та розвитку ОСОБА_2 , то повернення до біологічних батьків може призвести до погіршення психічного стану дитини та в довгостроковій перспективі призвести до розвитку девіантної поведінки та зростання кримінальної направленості особистості (а.с. 81-82).
З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 11 вересня 2019 року №579 вбачається, що під час перебування малолітнього ОСОБА_2 у прийомній родині біологічні батьки за період з грудня 2018 року по липень 2019 року відвідували сина на нейтральній території шість разів, станом його здоров`я не цікавилися, не виявляли бажання забрати дитину додому. Після спілкування з рідними батьками ОСОБА_2 не реагує на зауваження прийомних батьків, стає більш нервовим, неконтрольованим. Дитина весь час переживає, щоб прийомна мати його не віддала рідним батькам, і коли мова заходить про це, починає плакати, нервувати. Біологічні батьки до Департаменту з питанням про повернення дитини на виховання не зверталися. На підставі викладеного зроблено висновок, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не змінили свого ставлення до дитини, злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вказані обставини Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-9).
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Згідно частини 1 указаної статті, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Таким чином, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За положенням частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що сукупності доказів, наданих на підтвердження позовних вимог у справі, недостатньо для висновку про застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.
Як вже зазначалось, захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини, яка вже лишилась без батька, і при позбавленні матері прав відносно неї взагалі залишиться позбавленим батьків. Тому такий захід підлягає до застосування лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращий бік взагалі неможливо і лише при наявності вини в її діях.
Відповідно предметом доказування у даній справі є факти, які обґрунтовують наявність вини в діях відповідача та того факту, що змінити поведінку матері по відношенню до своєї дитини взагалі неможливо, які мають бути встановлені при ухваленні судового рішення у справі.
Навіть саме подання відзиву на позов, відзиву на апеляційну скаргу відповідачем свідчить про наявність її інтересу до виховання та спілкування з дитиною, про що вказано в рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006.
Матеріали справи не свідчать про відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини з боку відповідача. Навпаки, вбачається, що вона докладає значних зусиль для виправлення своєї поведінки, яка стала підставою для відібрання у неї дитини. Так, вона має постійну роботу, стабільний дохід, власне житло, санітарний стан якого є задовільним. Окрема кімната в квартирі облаштована спеціально для дитини. Відповідач звернулась з заявою до відповідного органу з питання визначення порядку її спілкування з дитиною і регулярно відвідувала дитину згідно визначеного порядку спілкування; під час зустрічей цікавилась навчанням сина, спілкувалась з ним, зустрічі тривали близько 3 годин, що вказує на не поверхневе відношення відповідача до них. Отже, відповідач не уникає спілкування з сином.
Посилання апелянта на той факт, що відповідач не надає прийомній родині коштів на утримання дитини не може свідчити про обґрунтованість підстав для позбавлення її батьківських прав.
У матеріалах справи відсутні докази того, що спілкування дитини з відповідачем приносить йому шкоду, є небезпечним чи шкідливим для його здоров`я чи має негативний вплив на його розвиток, фізичний чи емоційний стан.
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 висловив тверде бажання проживати разом з біологічною матір`ю, пояснив, що завжди чекає на неї та після побачень з нею не хоче повертатися до прийомної родини, тому що не має там добрих відносин з іншою дитиною ОСОБА_11 . Про матір висловлюється дуже позитивно, згадує, що вона з ним гуляла, готовила їжу, дбала про нього. 
З пояснень прийомної матері, наданих в суді першої інстанції, вбачається, що дитина радіє зустрічам з відповідачем, з задоволенням з нею спілкується як при особистих зустрічах, так і телефоном, позитивно реагує на намір матері взяти його з собою, але бажає повернутися до прийомної сім`ї.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у даному спорі вирішується питання позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, а не відібрання дитини з прийомної родини і повернення її біологічній матері.
Посилання апелянта на висновок по результатам психологічного дослідження ОСОБА_2 як на підставу задоволення позовних вимог колегія суддів також не вважає обґрунтованим, оскільки з даного висновку вбачається, що «дитина піддається чи піддавалась істотному стресу ... Ці проблеми є частково генетично обумовленими, але здебільшого девіантна поведінка хлопця виникла через виховання у неблагополучній сім`ї, в якій ігнорувались як базові, фізичні, так і емоційні потреби дитини. Рекомендовано … виховання в сім`ї, де потреби дитини будуть враховані та задоволені». Позиція спеціаліста, що повернення до біологічних батьків може призвести до погіршення психічного стану дитини, є припущенням.
Посилання апелянта на притягнення ОСОБА_1 у 2017 році до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення матеріалами справи не підтверджується. Крім того, позивач не посилався на вказану підставу під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому колегією суду вона до уваги не приймається.
З урахуванням того, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, має бажання спілкуватися з сином та виховувати його, приймає заходи, спрямовані на налагодження стосунків із дитиною, колегія суддів вважає, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав буде передчасним і погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з попередженням відповідача про необхідність належного виконання обов`язків з виховання і утримання ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.
Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року. 

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук