Постанова
Іменем України
 
19 травня 2021 року  
м. Київ
 
справа № 607/5743/15-ц
провадження № 61-20802св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,
треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко Олександр Володимирович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року в складі судді: Вийванко О. М., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Храпак Н. М., Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - банк, ПАТ «Фідобанк»), треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О. В., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» уклали договір банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Свобода» за № 133700-980/2012 в сумі 30 000 грн, строком зберігання вкладу необмежено, процентна ставка по договору складає 10 % річних.
 
23 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до банку про повернення коштів та зняття грошових коштів з депозитного рахунку, про що подав банку письмову заяву. Однак позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що грошові кошти він начебто отримав 03 грудня 2012 року в повному обсязі та з нарахованими відсотками. Вважав, що обставини, які викладені в листі-відповіді не відповідають дійсності та спростовуються висновком банку від квітня 2013 року, заявою банку в правоохоронні органи від травня 2013 року, обвинувальним актом від 17 липня 2014 року, а також позовом банку до гр.  ОСОБА_3 у порядку статті 128 КПК України.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ «Фідобанк»:
заборгованість за договором банківського вкладу № 133759-980/2012 від 20 листопада 2012 року в сумі 60 175,89 грн, з яких: 30 000 - заборгованість за договором банківського вкладу; 10 495,89 грн - нараховані та не виплачені проценти за період з 20 листопада 2012 року по 19 травня 2016 року; 19 680 грн - інфляційні втрати за неповернення банківського вкладу за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2016 року; пені за неповернення банківського вкладу за період з 23 квітня 2013 року до 19 травня 2016 року в сумі 1 010 700 грн;
            зобов`язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника за договором банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Капітал» № 133759-980/2012 від 20 листопада 2012 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк», який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Фідобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем і повернув йому суму банківського вкладу в розмірі 29 700 грн, а залишок суми депозиту було включено до переліку на відшкодування гарантованої суми, тому відсутні підстави для стягнення коштів і нарахування пені за неповернення банківського вкладу. При цьому позивачем не подано належних доказів, які б спростували факт про не отримання ним депозиту. ОСОБА_1 зазначив, що заяву на видачу готівки він не підписував, проте не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного доказу того, що підпис на заяві не його і що він не отримував готівкові кошти за спірним договором банківського вкладу. Висновок експерта, проведений у рамках кримінального провадження, на питання: «ким, ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний підпис у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року?» не дав відповіді на дане питання, і представником позивача під час розгляду цивільної справи не заявлялося клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи з метою з`ясування вказаної обставини, яка доводиться певними засобами доказування. Не заслуговують на увагу доводи позивача, що заява на видачу готівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року не містить відбитку печатки (штампа) банку, оскільки пункт 3.13 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачає відбиток печатки (штампа) банку лише на паперових, електронних документах, які видаються клієнту.
 
Аргументи учасників справи
 
У листопаді 2019 року  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент звернення із позовом позивачу не було повернуто кошти згідно договору банківського вкладу. Позивач коштів не отримував, а заява на видачу готівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року не може бути належним доказом, оскільки позивач її не підписував. Надана відповідачем заява на видачу готівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року, як підтвердження видачі коштів в сумі 29 700 грн, не може слугувати належним доказом, оскільки ця заява оформлена з порушеннями Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні затвердженої Постановою НБ України № 01 червня 2011 року за № 174, на ній відсутній відбиток печатки (штампа) ПАТ «Фідобанк».
 
Суди не взяли до уваги, що за зверненням ОСОБА_1 а також інших осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було порушено кримінальне провадження № 12013210010002606 від 04 липня 2013 року щодо працівників ПАТ «ФЇДОБАНК», в рамках цього провадження було призначено почеркознавчу експертизу, на яку було поставлено питання, ким ОСОБА_1 чи іншою особою виконаним підпис у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу плівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року. Висновок експерта є чітким та зрозумілим, основним аргументом неможливості надати стверджуваний висновок, не вдається можливим, оскільки у вкладника ОСОБА_1 проста будова підпису і повторна чи додаткова експертиза не дала б однозначної відповіді як у кримінальній справі так і у даній справі. Висновок експерта за № 1-750/13 від 24 липня 2013 року не підтвердив, того заяву підписано особисто ОСОБА_1 .
 
Суди у порушення статей 78, 79 ЦПК України взяли до уваги копію заяви ОСОБА_1 від 31 червня 2013 року про те, що він підтверджує, що кошти з його депозитного рахунку у сумі 29 700 грн йому повернуто і претензій до ПАТ «Фідобанк» не має. Однак представником відповідача не було надано оригіналу даної заяви для огляду та допустимості цього доказу.
 
У лютому 2020 року ПАТ «Фідобанк» через представника Погодіна В. О. надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскаржені рішення залишити без змін.
 
Відзив мотивований тим, що матеріалах справи містяться необхідні докази на підтвердження факту отримання вкладу ОСОБА_1 .
 
У лютому 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб через представника Кустову Т. В. надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскаржені рішення залишити без змін.
 
Відзив мотивований тим, що зобов`язання банку, передбачене договором банківського вкладу, було виконано шляхом повернення частини вкладу в розмірі 29 700 грн та включення позивача до переліку вкладників ПАТ «ФІДОБАНК».
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду
 
Фактичні обставини
 
Суди встановили, що 20 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» укладено договір № 133700-980/2012 банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Свобода» в сумі 30 000 грн, строком зберігання вкладу необмежено, процентна ставка по договору складає 10 % річних.
 
Відповідно до пункту 1.2. договору вид вкладу - на вимогу.
 
23 квітня 2013 року позивач звернувся до відповідача про зняття грошових коштів з депозитного рахунку, про що подав банку письмову заяву. Однак, позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що грошові кошти він отримав 03 грудня 2012 року в сумі 29700 грн, що підтверджується заявою про видачу готівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року, зміст операції часткову повернення депозиту. Також цей факт підтверджується випискою по особових рахунках з 20 грудня 2012 року по 17 грудня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 повернуто кошти в сумі 29 700 грн.
 
Позивача було включено до переліку на відшкодування гарантованої суми Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 509,68 грн, яка складається з 300 грн суми залишку депозиту та 209,68 грн нарахованих відсотків. Рахунок № НОМЕР_1 , на який також нараховувалися відсотки, закрито 30 серпня 2016 року у зв`язку з проведенням ліквідаційної процедури в ПАТ «Фідобанк».
 
У матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_1 від 31 червня 2013 року про те, що він підтверджує, що кошти з його депозитного рахунку № НОМЕР_1 у сумі 29 700 грн  йому повернуто і претензій до ПАТ «Фідобанк» та працівників відділення не має.
 
Згідно висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області № 1-750/13 від 24 липня 2013 року встановити ким, ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний підпис у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 163485618 від 03 грудня 2012 року не видається можливим через обмежений об`єм почеркового матеріалу та просту будову досліджуваних підписів.
 
23 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із претензією про дострокове повернення банківського вкладу із нарахованими відсотками.
 
Відповідно до рішення Правління НБ України від 18 липня 2016 року за №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК».
 
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладі фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку» № 1265 від 19 липня 2016 року, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ФІДОБАНК».
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
У частині п`ятій статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
 
при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20) зазначено, що:
            «за загальним правилом під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (пункт 1 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI). Але згідно з пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону № 4452-VI у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої вказаної статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.
            За Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» від 4 липня 2014 року, який набрав чинності 11 липня 2014 року, вказаний пункт викладений у дещо іншій редакції, що була чинною на час звернення позивача до суду та розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій. Згідно з цією редакцією обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону № 4452-VI, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (близькі за змістом приписи є і у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
            Запровадження в банку тимчасової адміністрації та початок процедури його ліквідації не забороняють задовольнити позов до такого банку про стягнення з нього коштів на користь вкладника у спорі щодо виконання зобов`язань за договором банківського вкладу, строк якого закінчився до введення в банку тимчасової адміністрації, як це відбулося у справі № 381/622/17. Рішення суду про стягнення з неплатоспроможного банку заборгованості за договором банківського вкладу фактично підтверджує право вкладника на відповідну суму. А будь-які виплати мають здійснюватися у порядку, визначеному Законом № 4452-VI. Однак, якщо підставою звернення з позовом про стягнення коштів з неплатоспроможного банку стала відмова Фонду, його уповноваженої особи включити вимоги вкладника до реєстру вкладників або до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, то у такому разі вже існує спір з Фондом і банком, від імені якого діє уповноважена особа Фонду. Тому вимога про стягнення з банку заборгованості за договором банківського вкладу, строк якого закінчився до введення в банку тимчасової адміністрації, не буде ефективним способом захисту порушеного права. Вкладнику слід звертатися з вимогами про зобов`язання Фонду, уповноваженої особи Фонду включити кредиторські вимоги до відповідних реєстрів».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20) вказано, що: 
«вкладник, у якого виник спір із банком стосовно повернення коштів за договором банківського вкладу, строк якого закінчився до запровадження у банку тимчасової адміністрації (якщо такий вкладник не звертався до Фонду чи його уповноваженої особи із заявою про включення його вимог до реєстру вкладників або реєстру акцептованих вимог кредиторів банку), може звернутися до суду з позовом про стягнення з банку заборгованості за відповідним договором банківського вкладу. Запровадження в банку тимчасової адміністрації та початок процедури його ліквідації не забороняють задовольнити позов до такого банку про стягнення з нього коштів на користь вкладника у спорі щодо виконання зобов`язань за договором банківського вкладу, строк якого закінчився до введення в банку тимчасової адміністрації. Таке рішення суду є підставою для звернення вкладника за Законом № 4452-VI до Фонду та/або його уповноваженої особи із заявою про включення вимог кредитора банку в межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом до реєстру вкладників, а вимог на суму, що перевищують гарантоване Фондом відшкодування, - до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, які задовольняються з урахуванням черговості, встановленої статтею 52 Закону № 4452-VI. Зазначене рішення суду про стягнення з неплатоспроможного банку на користь вкладника заборгованості за договором банківського вкладу на таку черговість не впливає і не змінює її».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 466/7405/16-ц (провадження № 14-287цс19) зазначено, що:
«згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що вказаний спір, наявність якого обґрунтовано у вказаному позові ОСОБА_6 , за своєю правовою природою стосується саме формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та затвердження такого реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, а отже є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 4 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, та від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18. Оскільки спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, то він не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суд від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) вказано, що «Фонд як суб`єкт владних повноважень наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та таким, що виникли з приводу соціальних гарантій. Велика Палата звертає увагу на те, що у цій справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за аксесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальних виплат у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою на підставі Закону України № 2050-III, з одночасним відшкодуванням моральної шкоди а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства».
 
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Суди встановили, що відповідно до пункту 1.2. договору банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Свобода» вид вкладу - на вимогу. Згідно пункту 2.1. договору банківського вкладу фізичної особи «Фідо-Свобода» строк зберігання коштів - необмежений.
 
У справі, що переглядається, між сторонами існує публічно-правовий спір щодо стягнення заборгованості за договором банківського вкладу строк якого на момент запровадження у банку тимчасової адміністрації не закінчився, та стягнення, у зв`язку із цим процентів, інфляційних втрат, пені, а також зобов`язанням Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника за договором банківського вкладу, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
 
Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції Закону № 460-IX, роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. Узв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати, провадження в справі закрити та повідомити, що розгляд позовних вимог віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
 
Керуючись статтями 255, 409, 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 414, 256 (в редакції, чинній станом з 08 лютого 2020 року), 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року скасувати.
 
Провадження у цивільній справі № 607/5743/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко Олександр Володимирович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, закрити.
 
Повідомити  ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук