ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2021 р.                                                      Справа №914/2252/20
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий-суддя                                                                             Желік М.Б. 
судді                                                                                                     Галушко Н.А.
                                                                                                             Орищин Г.В.
секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» б/н від 04.01.2021 (вх. №01-05/190/21 від 14.01.2021) 
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 (повний текст складено 22.12.2020, суддя А.Я. Морозюк),
постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативні Енергоресурси», м. Бориспіль Київської області
про грошові вимоги до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» на суму 19 410 754,64 грн. 
у справі №914/2252/20
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-впроваджувальне підприємство «МАК», м. Запоріжжя
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 367а, ідентифікаційний код 40371795) 

за участю представників: 
від АТ АБ «Укргазбанк»: Шищак І.С. - представник
від ТзОВ «НВП «МАК»: Олексів Н.М. - адвокат
від інших учасників справи: не з`явились

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20 вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативні Енергоресурси» визнано частково в розмірі 16 750 566 грн. 64 коп., з яких підлягають внесенню: 14   280   066 грн. 64 коп. - до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, 2 470 500 грн. 00 коп. пені - до шостої черги реєстру вимог кредиторів; решту вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативні Енергоресурси» в розмірі 2 655 984,00 грн. відхилено; витрати на оплату судового збору в розмірі 4 204 грн. 00 коп. покладено на боржника, які підлягають внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20 та відмовити в задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.01.2021 справу №914/2252/20 передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В.,Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 17.02.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 відкладено розгляд справи на 17.03.2021.
16.03.2021 на електронну адресу суду від розпорядника майна ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» арбітражного керуючого Ольшанської О.С. надійшло пояснення щодо вимог апеляційної скарги, у якому розпорядник майна із покликанням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01.2021 у справі   №924/881/16, зазначає, що представником ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» у справі є керівник кредитора, проте, пояснення розпорядника майна ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» як особи, обов`язком якої є захист майна боржника, мають також бути враховані під час розгляду апеляційної скарги.
17.03.2021 на адресу суду надійшов відзив боржника на апеляційну скаргу, у якому боржник просить залишити оскаржену ухвалу без змін.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 розгляд справи відкладено на 07.04.2021.
02.04.2021 боржник подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надсилання відзиву на апеляційну скаргу іншим учасникам справи.
В судове засідання 07.04.2021 з`явилися представники апелянта та ініціюючого кредитора, інші учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.
Враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, учасники справи були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників, що не з`явились.
Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, зазначила, що договори, на підставі яких заявлено грошові вимоги до боржника, укладено із заінтересованими особами стосовно боржника на шкоду інтересам та без попередньої письмової згоди банку, просила оскаржену ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 скасувати та відмовити в задоволенні заяви ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» про визнання кредиторських вимог до боржника.
Представник ініціюючого кредитора проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, зазначила, що скаржник не подав суду доказів пов`язаності боржника та кредитора, укладення договорів між пов`язаними особами не забороняється законодавством, договори, які скаржник вважає фраудаторними, в судовому порядку не оскаржені та є правомірними у відповідності із положеннями статті 204 Цивільного кодексу України, а встановлення обставин недійсності договорів не є завданням попереднього засідання у справі про банкрутство, відтак   просила залишити оскаржену ухвалу місцевого господарського суду без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши думку учасників справи про банкрутство, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.
В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-впроваджувальне підприємство «МАК» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ». 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.09.2020 відкрито   провадження у справі про банкрутство ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича.
Оголошення про відкриття провадження у справі   про банкрутство ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 21.09.2020 за №65245.
В межах тридцятиденного строку, встановленого ч.1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства для подання письмових заяв кредиторів з вимогами до боржника, ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» подало до Господарського суду Львівської області заяву про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 19 410 754,64 грн. (в т.ч. 4 204,00 грн. судового збору).

Заява обґрунтована тим, що між ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» як покупцем та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» як постачальником, було укладено договір поставки обладнання №АПС-0307-Д від 05.11.2018, на виконання умов якого кредитор здійснив оплату в розмірі 5   073 000,00 грн., однак, боржник поставки товару не здійснив (вимогу здійснити поставку товару та сплатити 0,1% неустойки або повернути кошти пред`явлено 04.03.2019). Окрім цього, між ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси», як покупцем, та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», як постачальником, було укладено договір поставки факельної системи №ФС-2611 від 26.11.2018, на виконання умов якого кредитор здійснив оплати в розмірі 6 700 000,00 грн. та в розмірі 1   727 000,00 грн. (вимогу здійснити поставку товару та сплатити 0,1% неустойки або повернути кошти пред`явлено 05.02.2020). Станом на день звернення до суду загальна заборгованість в сумі 13   500   000,00 грн. боржником не погашена. За неналежне виконання умов договору поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018 кредитор нарахував 238   199,74 3% річних, 215   964,38 грн. інфляційного збільшення боргу, 2 901 756,00 грн. неустойки 0,1% за кожен день прострочення (період нарахування з 27.02.2019 по 20.09.2020); за неналежне виконання умов договору поставки №ФС-2611 від 26.11.2018 нарахував 182 354,75 грн. 3% річних, 143 547,77 грн. інфляційного збільшення боргу, а також 2   224 728,00 грн.0,1 % неустойки за кожен день прострочення (період нарахування з 01.01.2020 по 20.09.2020).
Боржник у повідомленні про результати розгляду заяви кредитора вимоги визнав у повному обсязі. 
Розпорядник майна за результатами розгляду заяви визнав вимоги кредитора у повному обсязі, з яких: 4 204,00 грн. судового збору відніс до вимог першої черги реєстру кредиторів, 14 280 066,64 грн. основного боргу - до четвертої черги, 5 126 484,00 грн. неустойки - до шостої черги. 
 Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, дійшов висновків про те, що заявлені вимоги ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» підлягають визнанню та внесенню до реєстру вимог кредиторів в розмірі 16 750   566 грн. 64 коп., з яких: 14 280 066 грн. 64 коп. (в т.ч. 13500 000,00 грн. - основного боргу, 359 512,15 грн. інфляційних втрат, 420 554,49 грн. - 3% річних) - до четвертої черги реєстру вимог кредиторів; 2 470 500 грн. 00 коп. пені - до шостої черги реєстру вимог кредиторів; решта вимог в розмірі 2 655 984,00 грн. пені(неустойки) підлягають відхиленню; витрати на оплату судового збору в сумі 4 204,00 грн. покладаються на боржника та підлягають внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів. 
Вимоги апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» (забезпеченого кредитора у справі) обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу постановлено з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм матеріального права, на підставі неповно з`ясованих обставин, що мали вирішальне значення для вирішення цієї конкретної заяви.
Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змісту договору поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018, укладеного між ТзОВ «Альтернативні енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», договору поставки №ФС-2611 від 26.11.2018, укладеного між ТзОВ «Альтернативні енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», за якими не встановив в інтересах кого було укладено відповідні договори та його впливу на права й інтереси боржника. Суд не врахував тієї обставини, що перелічені договори були укладені боржником із заінтересованими особами (в розумінні ст.1 КУзПБ), оскільки кінцевим бенефіціаром ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» та ТзОВ «Альтернативні енергоресурси» є одна особа - ОСОБА_1 . Також перелічені юридичні особи підпадають під визначення пов`язаних контрагентів відповідно до умов генерального кредитного договору №1/16/к від 07.10.2016, укладеного між АБ «Украгзбанк», ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ». Відповідно до умов кредитного договору позичальники взяли на себе, окрім інших, зобов`язання не отримувати та не надавати кредитів, їх різновидів (фінансових порук, гарантій, надання порук, здійснення авалювання векселів, фінансового лізингу, розміщення облігацій, відкриття акредитивів) без попередньої письмової згоди банку.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на завідомо штучний характер банкрутства ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», що відбулося внаслідок укладення боржником договорів із заінтересованими та пов`язаними особами, та стверджує, що укладення зазначених договорів не було спрямоване на настання реальних наслідків.
Скаржник, покликаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №915/55/14, постановах Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, у справі №910/8357/18 від 28.11.2019, у справі №922/1903/18 від 20.05.2020, вказує, що договори поставки, на підставі яких заявлено грошові вимоги, є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, що призвело до їх фраудаторності.
Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що в оскарженій ухвалі не наведено проведених судом розрахунків заборгованості по вказаних договорах, якими б обґрунтовувалась правомірність вказаної в оскарженій ухвалі суми, що є грубим порушенням процесуального обов`язку суду. 
Відтак, не з`ясувавши відповідних обставин, не дослідивши пов`язані з ними докази, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, 236, 269 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду відповідної заяви.
Скаржник зазначає, що результати розгляду кредиторських вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» до боржника мають безпосередній вплив на права та інтереси банку, оскільки результат прийнятого в цій справі рішення безпосередньо впливає на формування конкурсної маси боржника, а отже, і розміру задоволення вимог кредиторів.
У поясненнях на апеляційну скаргу розпорядник майна ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» арбітражний керуючий Ольшанська О.С. заперечує проти задоволення вимог скарги, просить залишити оскаржену ухвалу без змін. Розпорядник майна зазначає, що обставина щодо спільного кінцевого бенефіціара контрагентів за договорами поставки - ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» є правдивою, але беззаперечно не вказує на те, що укладені договори поставки є фраудаторними правочинами, оскільки лише з цього факту не випливає, що договори було укладено на шкоду кредиторам. Розпорядник майна звертає увагу, що сторонами за генеральним кредитним договором №1/16/к від 07.10.2016 та договорами іпотеки, застави до нього, є банк і ті ж самі контрагенти, що не свідчить про фраудаторність договорів. Наскільки відомо розпоряднику майна кредитора, на даному етапі жодним учасником справи про банкрутство №914/2252/20 не визнано договори поставки, які були підставою для визнання грошових вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» у справі недійсними, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між укладанням договорів поставки та фактом настання неплатоспроможності підприємства-боржника. Письмова згода банку на укладення договорів поставки не передбачена умовами кредитного договору. Якщо кредитор вважає, що правочини, укладені сторонами, є фраудаторними, це є підставою для звернення із заявою у справі про банкрутство щодо визнання їх недійсними, однак, кредитор такої заяви не подав, відповідне судове рішення відсутнє. До встановлення такого факту недійсності правочину судовим рішенням, презюмується правомірність правочину відповідно до ст.204 ЦК України. Предметом дослідження під час розгляду заяви із грошовими вимогами у відповідності із ст.45 КУзПБ є інші обставини, визначені вказаною статтею. Відповідно до змісту оскарженої ухвали, суд грошові вимоги визнав частково та виклав у повному обсязі суми визнаних та відхилених грошових вимог, періоди нарахування заборгованості та зазначив правові підстави проведення перерахунків саме в обраний судом спосіб.
У відзиві боржник - ТзОВ «АПС Пауер Технолоджи», повністю заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи були відсутні докази, які б спростовували наявність основної заборгованості боржника перед ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» в сумі 13   500   000,00 грн. та свідчили б про неправильність розрахунків нарахованих інфляційних втрат у сумі 359   512,15 грн., 3% річних у сумі 420   554,49 грн. та пені в сумі 2   470   500,00 грн., такі докази не подано і суду апеляційної інстанції. Скаржник не подав ні суду, ні боржнику, ні розпоряднику майна заперечення щодо визнання вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси», відтак суд першої інстанції відповідно до ст.73-80, 86 ГПК України обґрунтовано прийняв оскаржену ухвалу на підставі наявних у справі доказів.
Боржник звертає увагу, що законодавство не містить жодної заборони визнання конкурсними кредиторами осіб, які є заінтересованими особами щодо боржника, що підтверджується, зокрема, нормою ч.5 ст.52 КУзПБ, відповідно до якої вимоги кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника, не враховуються для цілей голосування при схваленні плану санації, разом з цим, скаржник не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту заінтересованості ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» в розумінні ст.1 КУзПБ. 
Щодо доводів апелянта про завідомо штучний характер банкрутства боржник вказує, що правові наслідки дій, вчинених боржником та іншими особами до порушення справи про банкрутство не належать до обставин (фактів), що підлягають з`ясуванню та оцінці судом під час розгляду вимог кредиторів у попередньому судовому засіданні. Боржник вважає, що саме лише покликання апелянта на те, що договори поставки мають ознаки фраудаторних правочинів не свідчить про їх недійсність, а в матеріалах справи відсутні докази оспорення чи визнання недійсними у судовому порядку договорів, які скаржник вважає фраудаторними, отже, такі договори є правомірними та створюють для сторін права та обов`язки. 
Окрім того, в мотивувальній частині оскарженої ухвали наведені дані про розрахунки, з яких суд виходив при задоволення грошових вимог за заявою ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси».
Окремо боржник зазначає, що із системного аналізу ст.ст.9, 45, 47 КУзПБ та ст.255 ГПК України, випливає, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала в частині конкретних вимог кредиторів, яка постановлена виключно за результатами попереднього засідання, а відтак, ухвала Господарського суду Львівської області від 17.12.2020, постановлена за результатами розгляду заяви ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» про визнання кредиторських вимог у справі №914/2252/20 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що апелянт - АТ АБ «Укргазбанк» є забезпеченим кредитором боржника, що підтверджується наданими апелянтом копіями договорів іпотеки та застави, укладених в забезпечення вимог банку до боржника за зобов`язаннями ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» за кредитним договором №1/16/к-1 від 07.10.2016. 
Забезпечений кредитор набуває процесуальних прав учасника справи про банкрутство, в тому числі і право на оскарження судових рішень, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 22.10.2019 у справі №910/11946/18 та від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.
Відповідно до абз.1, 3 ч.2 ст.47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.
Водночас, відповідно до ч.2 ст.9 КУзПБ в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала, постановлена за результатами розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, на момент подання апеляційної скарги розгляд вимог заяв з грошовими вимогами до боржника в попередньому засіданні місцевим господарським судом ще не завершено.
Оскільки, Кодексом України з процедур банкрутства передбачене право апеляційного оскарження усіх ухвал місцевого господарського суду, прийнятих у справі про банкрутство, цей Кодекс та Господарський процесуальний кодекс України не містять прямої вказівки щодо неможливості оскарження ухвали, постановленої за результатами розгляду вимог кредитора, безпідставними є доводи боржника про те, що в апеляційному порядку може бути оскаржена виключно ухвала в частині конкретних вимог кредиторів, яка постановлена за результатами попереднього засідання.
Колегія суддів апеляційної інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив наступні обставини.
Між ТзОВ «Альтернативні енергоресурси» як покупцем та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» як постачальником укладеного договір поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю обладнання (товар), асортимент, ціна та кількість якого визначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити зазначене обладнання (п.1.1.); загальна сума договору складає суму вартості всіх Специфікацій (п.2.1.); ціна обладнання встановлюється у національній валюті України і відображається у відповідних Специфікаціях, рахунках-фактурах та накладних(п.2.2.); строк поставки вказується у відповідній специфікації (п.3.1.); у разі несвоєчасної поставки постачальнику обладнання, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого обладнання за кожен день порушення (п. 5.1).
Специфікацією №1 від 03.05.2017 (додаток 1 до договору) визначено перелік товару (11 позицій) загальною вартістю 5 073 000,00 грн. без ПДВ., терміном постачання обладнання: 10-12 тижнів. Також специфікацією визначено наступні умови оплати: 90% протягом 20 робочих днів з моменту поставки обладнання, 5% після проведення шеф-монтажних і пусконалагоджувальних робіт протягом 10 календарних днів, 5% протягом 90 днів з моменту проведення шеф-монтажних і пусконалагоджувальних робіт.
На виконання умов договору ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» здійснено на користь ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» оплату в розмірі 5 07000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1239 від 04.12.2018, призначення платежу: «за АСУ ТП згідно договору №АПС-0307-Д від 05.11.2018».
Оскільки боржник свої зобов`язання за договором поставки не виконав, ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» звернулося до нього з вимогою від 04.03.2019 №2019/03-04 здійснити поставку товару та сплатити 0,1% неустойки згідно п.5.1 договору, а у разі неможливості здійснення поставки товару, повернути грошові кошти перераховані як передоплату в розмірі 5   073 000,00 грн. 
Боржник у відповідь на вимогу листом №1/04-20 від 01.04.2019 повідомив ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси», що визнає зобов`язання за договором поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018 у розмірі 5   073 000,00 грн., однак на даний час відсутня можливість здійснити поставку товару (обладнання) або повернути грошові кошти, отримані в якості передоплати згідно договору.
В матеріалах справи також наявний акт звірки взаєморозрахунків за період з 05.11.2018 по 04.03.2019, згідно з яким станом на 04.03.2019 заборгованість перед ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси2 складає 5   073  000,00 грн. (підписаний та скріплений печатками сторін).
Докази, які б вказували на поставку товару чи повернення грошових коштів в розмірі 5   073 000,00 грн., в матеріалах справи відсутні.
Оскільки боржник станом на дату подання заяви до суду поставку товару чи повернення грошових коштів в розмірі 5 073 000,00 грн. не здійснив, кредитор за неналежне виконання умов договору поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018 нарахував боржнику відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 238 199,74 грн., інфляційне збільшення в розмірі 215 964,38 грн., а також 0,1 % неустойки за кожен день прострочення в розмірі 2 901 756,00 грн. 
Окрім цього між ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси», як покупцем, та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», як постачальником, було укладено договір поставки №ФС-2611 від 26.11.2018, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю обладнання (товар), асортимент, ціна та кількість якого визначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити зазначене обладнання (п.1.1.); загальна сума договору складає суму вартості всіх Специфікацій (п. 2.1.); ціна обладнання встановлюється у національній валюті України і відображається у відповідних Специфікаціях, рахунках-фактурах та накладних (п.2.2.); строк поставки вказується у відповідній специфікації (п.3.1.); у разі несвоєчасної поставки постачальнику обладнання, постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого обладнання за кожен день порушення (п. 5.1). 
Специфікацією №1 (додаток 1 до договору) визначено, зокрема: найменування товару - Факельна система типу GECO 2500-55, 1 комплект загальною вартістю 8 427 000,00 грн. з ПДВ; на умовах попередньої оплати в розмірі не менше 100% покупцем на підставі оформленого постачальником рахунку; строком поставки до 31.12.2019, але не раніше отримання 100% попередньої постачальником від покупця оплати згідно п.3 Специфікації №1.
На виконання умов договору ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» здійснило на користь ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» оплату в розмірі 6 700 000,00 грн. та в розмірі 1 727 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.12.2018 №1237 та №1238, з призначенням платежу: «оплата за факельну систему згідно договору № ФС-2611-Д від 26.11.2018» (із врахуванням листів №35 та №37 від 04.12.2018 про допущення в платіжних дорученнях №1237 та №1238 від 04.12.2018 помилки - відповідно до листа НБУ №25-111/1438-7141 від 09.06.2011 «Про заміну інформації у реквізиті «Призначення платежу»» після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті «Призначення платежу», вирішується між сторонами переказу без участі банку).
Оскільки боржник свої зобов`язання за договором поставки №ФС-2611 від 26.11.2018 не виконав, ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» звернулося до боржника з вимогою від 05.02.2020 №05/02 здійснити поставку товару та сплатити 0,1% неустойки згідно п. 5.1 договору, а у разі неможливості здійснення поставки товару, повернути грошові кошти, перераховані як передоплату в розмірі 8 427      000,00 грн. 
Боржник у відповідь на вимогу листом №04/03-20 від 04.03.2020 повідомив ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси», що підтверджує розмір зобов`язань за договором № ФС-2611 від 26.11.2018 у сумі 8   427 000,00 грн., однак, на даний час відсутня можливість здійснити поставку товару (обладнання) або повернути грошові кошти, отримані в якості   передоплати згідно договору.   
В матеріалах справи також наявний акт звірки взаєморозрахунків за період з 26.11.2018 по 05.02.2020, згідно з яким станом на 05.02.2020 заборгованість на користь ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» складає 8   427 000,00 грн. (підписаний та скріплений печатками сторін).
Докази які б вказували на поставку товару чи повернення грошових коштів в розмірі 8   427 000,00 грн. в матеріалах справи відсутні. 
Оскільки боржник станом на дату подання заяви до суду поставку товару чи повернення грошових коштів в розмірі 8   427 000,00 грн. не здійснив, кредитор за неналежне виконання умов договору поставки №ФС-2611 від 26.11.2018 нарахував боржнику відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 182 354,75 грн., інфляційне збільшення в розмірі 143 547,77 грн., а також 0,1 % неустойки за кожен день прострочення в розмірі 2   224 728,00 грн. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.11.2020 зобов`язано заявника надати суду надати суду обґрунтовані розрахунки 3% річних та інфляційного збільшення боргу із обґрунтуванням підстав здійснених нарахувань та періодів таких нарахувань.
На виконання вказаної ухвали заявник подав суду клопотання з письмовими розрахунками, відповідно до яких інфляційне збільшення суми боргу за договором №АПС-0307-Д від 05.11.2018 за період з 27.02.2019 по 20.09.2020 становить 215   964,38 грн., 3% річних - 238   199,74 грн., розмір пені - 2   901   756,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу за договором №ФС-2611 від 26.11.2018 за період з 01.01.2020 по 20.09.2020 становить 143   547,77 грн., 3% річних - 182   354,75 грн, розмір пені - 2   224   728,00 грн.
В оскарженій ухвалі зазначено, що місцевий господарський суд, здійснивши перевірку розрахунків заявника інфляційних втрат та 3% річних за договором поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018, встановив, що нараховані суми не перевищують встановленого розміру інфляційних нарахувань та 3% річних на відповідну суму боргу за відповідний період та є обґрунтованими. Що стосується вимоги в частині нарахованої, на підставі п.5.1 договору, пені в розмірі 2 901      756,00 грн., то дана вимога підлягає частковому визнанню, оскільки при здійсненні розрахунку пені в межах періоду з 27.02.2019 по 20.09.2020 кредитором не враховано ч.6 ст.232 ГК України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Здійснивши перерахунок пені, з врахуванням ч.6 ст.232 ГК України, місцевий господарський суд дійшов висновку, що обґрунтована сума пені, яка підлягає визнанню складає 928   359,00 грн., решта частина пені в розмірі 1 973 397 грн. 00 коп. нарахована безпідставно. 
Окрім того, здійснивши перевірку розрахунків інфляційні втрат та 3% річних за договором поставки №ФС-2611 від 26.11.2018, суд першої інстанції встановив, що нараховані суми не перевищують встановленого розміру інфляційних витрат та 3% річних на відповідну суму боргу за відповідний період та є обґрунтованими. Що стосується вимоги в частині нарахованої, на підставі п. 5.1 договору, пені в розмірі 2   224 728,00 грн., то при здійсненні розрахунку пені в межах періоду з 01.01.2020 по 20.09.2020 кредитором не враховано ч.6 ст.232 ГК України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, таким чином, обґрунтована сума пені, яка підлягає визнанню складає 1   542 141,00,00 грн., решта частина пені в розмірі 682   587,00 грн. нарахована безпідставно. 
Колегія суддів апеляційної інстанції, провівши власний перерахунок, зазначає, що розмір інфляційного збільшення за договором поставки №АПС-0307-Д від 05.11.2018 за період з 27.02.2019 по 20.09.2020 становить 215   964,38 грн.  (сукупний індекс інфляції за період прострочення, визначений шляхом перемноження щомісячних показників становить - 1,04257133; 5073000,00х104,2%/100%=5288964,36 грн; 5288964,36-5073000,00=215   964,38 грн.), розмір 3% річних за вказаний період становить 238 199,74 грн. (5073000,00х3%/100%/366(днів)х264(дні) - з 01.01.2020 по 20.09.2020 + 5073000,00х3%/100%/365(днів)х308(дні) - з 27.02.2019 по 31.12.2019).
Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, вимогу щодо виконання поставки або повернення коштів та сплату пені пред`явлено кредитором 27.02.2019, отже, обґрунтованим періодом нарахування пені є  - з 27.02.2019 по 28.08.2019, а розмір 0,1% пені становить 928   359,00 грн. (5073000,00х0,1%х183:100).
Розмір інфляційного збільшення за договором поставки №ФС-2611 від 26.11.2018 за період з 01.01.2020 по 20.09.2020 становить 143   547,77 грн. (сукупний індекс інфляції за період прострочення, визначений шляхом перемноження щомісячних показників становить - 1,01703427 (8427000,00х1,01703427= 8570547,79; 8570547,79-8427000,00=143   547,77 грн.); розмір 3% річних за вказаний період становить 182   354,75 грн. (8427000,00х3%/100%/366(днів)х264(дні)= 182   354,75).
Із врахуванням вимог ч.6 ст.232 ГК України обґрунтованим періодом нарахування пені є з 01.01.2020 по 01.07.2020, а розмір 0,1% пені становить 1   542   241,00 грн.  (8427000,00х0,1%х183:100).
Враховуючи наведене, а також те, що місцевий господарський суд детально дослідив обґрунтованість кредиторських вимог в загальному розмірі 16 750   566,64 грн., безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині відсутності проведених судом розрахунків заборгованості, якими б обґрунтовувалась правомірність вказаної в оскарженій ухвалі суми.
Відповідно до статті ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок -   відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.   
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Таким чином, вірним є висновок господарського суду першої інстанції про те, що кредиторські вимоги в розмірі 16   750   566, 64 грн. підлягають визнанню, з яких 14   280   066,64 грн. - вимоги четвертої черги реєстру вимог кредиторів, 2   470   500,00 грн. пені - вимоги шостої черги реєстру вимог кредиторів; решту вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» в розмірі 2   655   984,00 грн. слід відхилити за безпідставністю.
Щодо доводів апелянта про те, що суд не надав належної оцінки змісту договорів поставки щодо пов`язаності контрагентів, очевидної недобросовісності дій сторін, наявних ознак фраудаторності договорів, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.
Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація з якого є відритою та загальнодоступною в розумінні ст.20 Закону України «Про інформацію», засновниками ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» є кінцевий бенефіціарний власник ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ ГМБХ» - ОСОБА_1 та ТзОВ «КОНКОРД ІНДАСТРІАЛ КЕМІКАЛС», засновниками ТзОВ «Альтернативні енергоресурси» є ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ ГМБХ», кінцевий бенефіціарний власник- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відтак, кредитор підпадає під визначення заінтересованої особи стосовно боржника.
Водночас слід зазначити, що укладення боржником договорів з особами, які є заінтересованими стосовно боржника, не є самостійною ознакою недобросовісності дій контрагентів.
Скаржник вказує, що у пункті 5.2.8.1 Генерального кредитного договору №1/16/к від 07.10.2016, укладеного між АБ «Украгзбанк», ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», позичальники взяли на себе зобов`язання до повного виконання позичальником зобов`язань за цим генеральним кредитним договором не отримувати та не надавати кредитів, їх різновидів (фінансових порук, гарантій, надання порук, здійснення авалювання векселів, фінансового лізингу, розміщення облігацій, відкриття акредитивів) без попередньої письмової згоди банку.
Однак, договори поставки не відносяться до перелічених договорів, укладення яких передбачає письмове погодження банку. 
Слід зазначити, що апелянт як забезпечений кредитор, наділений правами учасника справи з моменту відкриття справи про банкрутство не був позбавлений права звернутись до боржника, розпорядника майна і суду із запереченнями щодо визнання вимог конкурсного кредитора на підставі норми ч.6 ст.45 КУзПБ, однак, звернув увагу на заінтересованість кредитора стосовно боржника лише в апеляційній скарзі, відповідно, вказана обставина не була предметом оцінки під час розгляду заяви кредитора в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.
Так, можливість визнання недійсними правочинів боржника, в тому числі, за заявою кредитора, передбачена статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ст.42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства загалом і за змістом зазначеної норми статті 42, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених цивільним кодексом підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №910/12809/16 від 02.02.2021.
Таким чином, договори, які мають, на погляд кредитора, ознаки фраудаторності, тобто вчинені боржником на шкоду кредиторам, можуть бути визнані господарським судом недійсними на підставі ст.42 КУзПБ за результатами розгляду відповідних заяв в межах справи про банкрутство.
Водночас, доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним та факту порушення прав чи інтересів кредитора з боку боржника укладенням спірного договору покладено на учасника справи, який звернувся до суду з відповідною заявою на підставі ст.42 КУзПБ.
Враховуючи положення   статті 204 ЦК України   щодо презумпції правомірності правочину, до визнання оспорюваного договору недійсним в судовому порядку такий створює права та обов`язки для сторін та підлягає виконанню.
Правову позицію щодо презумпції правомірності фраудаторного правочину, до моменту доведення позивачем зворотнього викладено також у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/14138/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14139/18.
Докази визнання недійсними в судовому порядку договорів, заборгованістю за якими кредитор обґрунтовує грошові вимоги до боржника, в матеріалах справи відсутні.
У постанові від 20.05.2020 у справі №922/1903/18, на правові висновки у якій покликається скаржник, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність відмови у визнанні конкурсних грошових вимог до боржника, оскільки, договори, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора визнано недійсними судовими рішеннями господарського суду в межах цієї ж справи про банкрутство. У постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18 та від 24.07.2019 у справі №405/1820/17, на які також покликається скаржник, наведено правові висновки щодо можливості визнання недійсними договорів, що мають ознаки фраудаторності, в судовому порядку.
  Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20 слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "Укргазбанк" б/н від 04.01.2021 (вх. №01-05/190/21 від 14.01.2021)   -   відмовити.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20, постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернативні Енергоресурси" про грошові вимоги до боржника   - залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 19.04.2021.

Головуючий           суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                   Галушко Н.А.

суддя                                                        Орищин Г.В.