ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року	Львів	Справа № 460/4405/20 пров. № А/857/3680/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Стельмаха П.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 15 грудня 2020 року (суддя – Гудима Н.С., час ухвалення – 13:57 год., місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 30.12.2020р.), 
в адміністративній справі №460/4405/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського суду Рівненської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, 
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, 

                                                            встановив:  

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Рівненського міського суду Рівненської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, в якому просила: 
1) визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації (злиття) Рівненського міського суду Рівненської області Бардабуш Г.І. №38-к/а від 19.05.2020 року; 
2) поновити позивача на роботі на посаді помічника судді Рівненського міського суду Рівненської області з 20.05.2020р.; 
3) стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.05.2020р. по день поновлення на роботі; 
4) стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 20000 грн.. 
Відповідачі у справі в суді першої інстанції позовних вимог не визнали, подали свої відзиви на позовну заяву, у яких заперечили щодо обґрунтованості позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року відмовлено в задоволенні позову. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 15.12.2020 року не погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також ухвалення його за умов невідповідності висновків суду обставинам справи та неповного їх з`ясування. Вказує апелянт, що вирішуючи спір, суд не дотримався процесуальних норм і не перевірив всіх доводів, викладених у позові та не надав належної правової оцінки поданим доказам, не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповному у з`ясуванні таких обставин та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову. Також зазначає, що суд не вірно встановив зміст та характер спірних правовідносин, внаслідок чого невірно застосував норми матеріального права, а тому вважає, що оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд не перевірив доводів щодо внесення подання про звільнення неналежним суб`єктом. Зазначає апелянт, що помічник судді може бути звільнений у день припинення повноважень судді, за поданням якого він призначений, а також звільнений достроково. Проте, для правильного вирішення справи суд мав би встановити чи мала право суддя Діонісьєва Н.М. звернутися з поданням про звільнення позивача. Суд першої інстанції,  обґрунтовуючи правомірність дій судді щодо звернення з поданням про звільнення позивача, послався на наказ Рівненського міського суду №6/а від 01.11.2010 та те, що ОСОБА_1 працювала помічником судді ОСОБА_2 .. Однак вважає апелянт, що такий висновок суду не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки наказ №6/а Рівненський міський суд всупереч ч.4 ст.151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ оформив за відсутності подання судді ОСОБА_2 про призначення ОСОБА_1 її помічником, особисто позивача з цим наказом ознайомлена не була, про його існування дізналася лише в 2020 році, відсутня в наказі відмітка і про ознайомлення з ним судді ОСОБА_2 .. Вважає апелянт наказ №6/а як недопустимий доказ, а також з підстав його видачі не уповноваженою на це особою. Просить позивач врахувати те, що не призначалася на строк повноважень судді Діонісьєвої Н.М. за її поданням, тому не було підстав для її звільнення за пунктом 9 статті 36 КЗпП України у зв`язку з надходженням подання вказаної судді про її звільнення. Покликається на аналогічну правову позицію, яка міститься у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі №823/77/17. Крім того зазначає апелянт, що ні подання судді Діонісьєвої Н.М., ні оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 не містить жодної мотивації такого звільнення. Також твердить скаржниця, що суд неповно з`ясував та не надав належної правової оцінки обставинам переведення її на умови роботи за строковим трудовим договором, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог. Просить апелянт враховувати, що позивач не призначалася на посаду помічника судді ОСОБА_2 за її поданням, а продовжувала працювати за безстроковим трудовим договором, тому не підлягала звільненню за пунктом 9 статті 36 КЗпП України. Не може також погодитися апелянт і з висновком суду про відсутність підстав для застосування у спорі положень ч.3 ст.40 КЗпП України через неможливість ототожнення підстав звільнення працівника, передбачених п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України з та п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України чи ст.40, 41 КЗпП України. Також твердить апелянт, що суд не надав належної оцінки доводам щодо прийняття наказу про звільнення неналежним суб`єктом і неправильно застосував норми матеріального права, вказуючи, що правом видати наказ про звільнення помічника судді наділений лише керівник апарату відповідного суду, таке право не може бути делеговане іншим особам в процесі припинення юридичної особи. Просить врахувати апелянт, що її звільнено без законної підстави, тому позивач повинна бути поновлена на посаді помічника судді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2020 по день винесення рішення суду. Також просить врахувати апелянт, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яку з урахуванням характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті, вона оцінює в 20000 гривень. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 просить оскаржене рішення суду від 15.12.2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 15.12.2020 року, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивача ОСОБА_3 наказом Рівненського міського суду від 09 жовтня 2006 року №37-к з 09.10.2006 було призначено на посаду секретаря судового засідання постійно як таку, що пройшла за конкурсом, з посадовим окладом згідно з штатним розписом. Присвоєно  їй 13 ранг державного службовця, що підтверджується наказом №37-к від 09.10.2006 та записами трудової книжки, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 16, 18 Т.1). 
Наказом Рівненського міського суду від 18 червня 2007 року №40-к ОСОБА_4 переведено на посаду помічника судді на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_5 .. Присвоєно 11 ранг державного службовця з 18.06.2007 (а.с. 19 Т.1). 
Наказом Рівненського міського суду від 02 лютого 2009 року №5-к ОСОБА_4 , яка працює на посаді помічника судді на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_5 , переведено на посаду помічника судді постійно (а.с. 20 Т.1). 
Наказом Рівненського міського суду від 01 листопада 2010 року №6/а «Про закріплення помічників суддів за суддями» відповідно до ст.151 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” ОСОБА_4 закріплено помічником судді ОСОБА_2 (а.с. 57-58 Т.1). 
Наказом Рівненського міського суду від 04 липня 2012 року №43-к/а внесено зміни в обліково-статистичні дані ОСОБА_6 помічника судді ОСОБА_2 , змінивши прізвище " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 " (а.с. 59 Т.1). 
Відповідно до наказу Рівненського міського суду від 30 липня 2014 року №99-від/а помічнику судді ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 05.08.2014 по 06.06.2017 включно (а.с. 60, 61 Т.1). 
У зв`язку із набранням з 01 травня 2016 року чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII “Про державну службу”, ОСОБА_1 31.05.2016 письмово повідомлена про зміну істотних умов праці, а саме: про втрату статусу державного службовця на підставі частини третьої статті 3 та частини першої статті 92 Закону України №889-VIII “Про державну службу”, що підтверджується копією відповідного повідомлення (а.с. 62 Т.1). 
Наказом Рівненського міського суду від 05 липня 2017 року №93-від/а  помічнику судді ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, з 17 липня 2017 по 20 травня 2020 включно (а.с. 64, 65 Т.1). 
Згідно з Указом Президента України "Про реорганізацію місцевих загальних судів" №451/2017 від 29.12.2017 постановлено утворити, зокрема, Рівненський окружний суд - у місті Рівному та Рівненському районі Рівненської області із місцезнаходженням у місті Рівному шляхом реорганізації (злиття) Рівненського міського суду та Рівненського районного суду Рівненської області. 
11.09.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про перебування Рівненського міського суду Рівненської області в стані припинення (а.с. 98 Т.1). 
12 вересня 2018 року Рівненським міським судом Рівненської області ОСОБА_1 надіслано письмове повідомлення про зміну істотних умов праці та можливе наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією державного органу (а.с. 66 Т.1), яке отримане останньою 21.09.2018 (а.с. 63 Т.1), що не заперечується сторонами. 
15 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до керівника апарату Рівненського міського суду із письмовою заявою (вх.22853/20вх.від 15.05.2020) про намір приступити до виконання своїх посадових обов`язків помічника судді з 21.05.2020 у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 67 Т.1). 
У зв`язку з цим, 18 травня 2020 року керівник апарату Рівненського міського суду Рівненської області скерував на ім`я судді Діонісьєвої Н.М. лист з проханням визначити одного помічника судді та подати відповідне подання у строк до 21.05.2020, оскільки з 02.04.2014 на час перебування помічника судді Костюк Т.М. у відпустці по вагітності і пологам, та з 04.08.2014 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на посаду помічника судді Діонісьєвої Н.М. призначено Савоніка В.В., а добір помічників судді здійснюють самостійно (а.с. 68 Т.1). 
19 травня 2020 року суддя Діонісьєва Н.М. подала керівнику апарату Рівненського міського суду подання про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді ОСОБА_2 з посиланням на положення ч.3 ст.157 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України №21 від 18.05.2018, відповідно до яких судді самостійно здійснюють добір помічників, зазначивши, що з 02.04.2014 року ОСОБА_1 надано відпустку по вагітності та пологах. В подальшому з 05.08.2014 по 06.07.2017 та з 17.07.2017 по 20.05.2020 ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду за дітьми до досягнення ними трьох років. На період відсутності ОСОБА_1 на посаду помічника судді Діонісьєвої Н.М. призначено ОСОБА_9 , який зарекомендував себе позитивно в роботі, сумлінно ставиться до виконання своїх посадових обов`язків,  постійно підвищує свій професійний рівень та працює на даній посаді дотепер. Керуючись ч.3 ст.157 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, ст.92 Закону України “Про державну службу”, суддя ОСОБА_2 внесла подання – звільнити 20 травня 2020 року ОСОБА_1 з посади помічника судді ОСОБА_2 , залишивши на вказаній посаді ОСОБА_9 (а.с. 69, 70 Т.1). 
19 травня 2020 року головою комісії з реорганізації (злиття) Рівненського міського суду Рівненської області Бардабуш Г.І. прийнято наказ №38-к/а про звільнення 20 травня 2020 року ОСОБА_1 з посади помічника судді ОСОБА_2 за поданням судді (п.9 ст.36 КЗпП України). Пунктом 2 вказаного наказу відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА в Рівненській області наказано провести з   ОСОБА_1 повний розрахунок, в том числі виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 09.10.2013 по 20.05.2020 тривалістю 4 календарних дні (а.с. 71 Т.1). 
Із змісту цього Наказу №38-к/а видно, що він виданий на підставі подання судді ОСОБА_2 від 19.05.2020 року, відповідно до п.9 ст.36 КЗпП України, ч.3 ст.157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п.12 Положення про помічника судді, затв. рішенням Ради суддів України №21 від 18.05.2018 року. 
На виконання вказаного наказу 20 травня 2020 року ТУ ДСА в Рівненській області проведено повний розрахунок з позивачем, виплачено належні їй суми, що підтверджується розрахунковим листом від 20.05.2020 та платіжним дорученням від 20.05.2020 №195, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 191, 192 Т.1) та не заперечується позивачем. 
Як свідчать матеріали справи, зі змістом подання судді ОСОБА_2 та наказом Рівненського міського суду про звільнення ОСОБА_1 №38-к/а від 19.05.2020 позивач ознайомлена 21 травня 2020 року, що підтверджується її розпискою про отримання копій вказаних документів на їх звороті (а.с. 70-зв., 71-зв. Т.1). 
Вважаючи звільнення з посади та наказ Рівненського міського суду від 19.05.2020 №38-к/а протиправними, позивач звернулася до суду із цим адміністративним позовом. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з посади помічника судді згідно наказу Рівненського міського суду від 19.05.2020 №38-к/а здійснено в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких вона просила в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Відносини щодо звільненням з публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та/або коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує законодавство України, чинне на час виникнення вказаних правовідносин. Суд першої інстанції вірно керувався наступними правовими нормами. 
Приписами п.17 ч.1 ст.4 КАС України  визначено, що публічна служба – діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. 
Відповідно до частин 1-4 статті 92 Закону України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі – Закон №889-VІІІ), до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах. Працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи або на час діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи або припинення діяльності депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи або голови депутатської фракції (депутатської групи) у Верховній Раді України, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби. На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів. 
Згідно з ч.1 ст.157 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VІІІ  (далі – Закон №1402-VІІІ), кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. 
Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді (ч.3 ст.157 Закону №1402-VІІІ). 
Згідно з абзацом 2 пункту 1 Положення про помічника судді, затвердженого Рішенням Ради суддів України №21 від 18.05.2018 року (далі – Положення №21), посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України "Про державну службу",  крім  статті 92  Закону України "Про державну службу". 
Пунктами 2, 3 Положення №21 визначено, що помічник судді – це працівник патронатної служби в суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя. Помічник судді є працівником апарату суду. 
Згідно пункту 4 Положення №21,  помічник судді з питань підготовки та організаційного забезпечення судового процесу підзвітний лише відповідному судді. Суддя є його безпосереднім керівником. 
Відповідно до пункту 7 Положення №21, судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді. 
За правилами пункту 12 Положення №21, трудові відносини з помічником (помічниками) судді припиняються в день припинення повноважень безпосереднього керівника та/або в день відрахування безпосереднього керівника зі штату суду або в день ухвалення з`їздом суддів рішення про обрання РСУ в новому складі. Наказ про звільнення видається керівником апарату відповідного суду на підставі подання безпосереднього керівника та/або на підставі наказу про відрахування безпосереднього керівника зі штату суду. 
Помічник судді може бути звільнений з посади за наказом керівника апарату суду в порядку, визначеному законодавством про працю, на підставі або заяви про звільнення за власним бажанням, або за поданням судді, в тому числі в зв`язку з дискредитацією помічника судді (вчинення такого проступку помічником, що підриває довіру та авторитет судової влади, суду та/або конкретного судді в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби в якості помічника судді), або у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення чи в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством. 
У разі припинення повноважень судді відповідного суду та звільнення судді із займаної посади у встановленому законом порядку помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством. 
Системний аналіз наведених правових положень дає підстави вважати, що звільнення помічника судді відбувається за наказом керівника апарату суду з наступних підстав: 1) заяви про звільнення за власним бажанням;  2) за поданням судді; 3) у випадках, визначених пунктом 11 цього Положення №21; 4) в порядку врегулювання конфлікту інтересів згідно із законодавством. 
У спірних правовідносинах правовою підставою для звільнення помічника судді та водночас підставою для прийняття відповідного наказу про таке звільнення є подання судді. 
Положеннями статті 92 Закону №889-VІІІ визначено, що на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 та ч.3 ст.184 КЗпП України. 
Відповідно до статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. 
Статтею 36 КЗпП України визначено перелік підстав припинення трудового договору, серед яких згідно з пунктом 4 є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України, окремою підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. 
Як зазначалось вище, помічник судді звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді (ч.3 ст.157 Закону №1402). 
Отже, у трудових правовідносинах, що виникають при проходженні патронатної служби помічниками суддів, звільнення помічників суддів відбувається в тому числі з підстав, передбачених іншими законами, якою в даному випадку є подання судді. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що механізм звільнення помічника судді за приписами п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України в сукупності зі ст.157 Закону №1402 передбачає відсутність вираженої волі з боку власника або уповноваженого ним органу та наявність волі відповідного судді, яка оформлена поданням про звільнення помічника. Керівник апарату відповідного суду у вказаному механізмі не виражає ініціативи у звільненні особи (помічника) з займаної посади, а є лише виконавцем подання – посадовою особою, що надає поданню судді (який не є працівником апарату суду) матеріальної форми наказу, який має юридичну силу для апарату відповідного суду. При цьому, ні Законом №1402-VІІІ, ні Положенням №21 не встановлено вимог до змісту подання судді про звільнення помічника судді, як і не встановлено правових підстав, за наявності яких керівник апарату міг би відмовити судді у реалізації такого подання про звільнення. 
Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно наказу Рівненського міського суду від 01.11.2010 №6/а відповідно до вимог ст.151 Закону України “Про судоустрій та  статус суддів” була закріплена помічником судді за суддею Діонісьєвою Н.М.. 
Цей Наказ №6/а від 01.11.2010р. являється чинним і не оскаржувався позивачем. 
Крім цього, позивач ОСОБА_1 надала пояснення суду першої інстанції в якості свідка про те, що вона працювала виключно помічником судді ОСОБА_2 з часу призначення останньої на посаду судді Рівненського міського суду - 20.07.2007, і за весь час своєї роботи на цій посаді жодного дня не була помічником будь-якого іншого судді цього суду. Вказані факти також підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями: щорічних оцінок виконання державним службовцем Рівненського міського суду помічником судді - Костюк Т.М. посадових обов`язків і завдань від 20.02.2009, 26.02.2010, 18.03.2011, 14.03.2012, 18.03.2013, підписаних суддею ОСОБА_2 як безпосереднім керівником позивача (а.с. 145-149 Т.1), характеристиками на помічника судді Костюк Т.М. від 22.11.2013, виданою суддею Діонісьєвою Н.М. (а.с. 196 Т.1). 
Матеріалами справи підтверджується, що 15.05.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до керівника апарату Рівненського міського суду із письмовою заявою про намір приступити до виконання своїх посадових обов`язків помічника судді з 21.05.2020, у зв`язку із закінченням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
На посаду помічника судді Діонісьєвої Н.М. на період відсутності основного працівника ОСОБА_1 було призначено ОСОБА_9 .. 
19.05.2020 суддя ОСОБА_2 , у зв`язку з необхідністю вибору одного з двох помічників: ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , який виконував обов`язки помічника судді на час перебування позивача у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, керуючись частиною 3 статті 157 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”,  звернулася до керівника апарату Рівненського міського суду Рівненської області з поданням про звільнення 20.05.2020 помічника судді ОСОБА_1 .. 
Спірний Наказ №38-к/а від 19 травня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » було винесено відповідно до п.9 ст.36 КЗпП України, ч.3 ст.157 Закону №1402, пункту 12 Положення №21, на підставі поданням судді. 
Колегією суддів приймає до уваги, що подання судді Діонісьєвої Н.М. від 19.05.2020 року про звільнення помічника судді ОСОБА_1 містить правові підстави його прийняття, чинне, а тому у відповідача Рівненського міського суду не було жодних інших можливих варіантів правової поведінки, окрім як прийняття спірного наказу. 
З урахуванням встановленого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Рівненський міський суд Рівненської області приймаючи наказ від 19.05.2020 №38-к/а про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді за поданням судді на підставі  п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України в сукупності з вимогами ч.3 ст.157 Закону №1402 та Положення №21, діяв у відповідності до порядку, визначеного чинним законодавством, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Доводи апеляційної скарги такий висновок суду не спростовують. 
В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий не уповноваженою особою, однак колегією суддів такий спростовується наступним. 
Зі змісту наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 19.05.2020 №38-к про звільнення ОСОБА_1 видно, що такий підписаний головою комісії з реорганізації (злиття) ОСОБА_10 .. 
Колегія суддів враховує, що згідно з Указом Президента України "Про реорганізацію місцевих загальних судів" №451/2017 від 29.12.2017 постановлено утворити серед інших – Рівненський окружний суд у місті Рівному та Рівненському районі Рівненської області із місцезнаходженням у місті Рівному шляхом реорганізації (злиття) Рівненського міського суду та Рівненського районного суду Рівненської області. 
Наказом Державної судової адміністрації України №450 від 06.09.2018, з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 №451/2017, утворено комісії з реорганізації (злиття) місцевих судів, зокрема, Рівненського міського суду Рівненської області у складі згідно з додатком 15 та затверджено План заходів з реорганізації (злиття) місцевих загальних судів (а.с. 199-101 Т.1). 
За змістом додатку 15 до вказаного наказу ДСА України від 06.09.18 №450, головою комісії з реорганізації (злиття) Рівненського міського суду Рівненської області призначено ОСОБА_10 (а.с. 201 Т.1). 
Цим же наказом ДСА України №450 від 06.09.2018 також затверджено План заходів з реорганізації (злиття) місцевих загальних судів, відповідно до пункту 6 Розділу І якого обов`язок видавати накази про звільнення (у т.ч. в порядку переведення), та ознайомлювати з ними працівників, покладено на голів комісій з реорганізації. 
Відповідно до ч.4 ст.105 Цивільного кодексу України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. 
У зв`язку з цим, 11.09.2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відомості про перебування Рівненського міського суду в стані припинення в результаті реорганізації та відомості в розділ “Органи управління юридичної особи”, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи, серед яких ОСОБА_11 – керівник, ОСОБА_10 - голова комісії з припинення (а.с. 98 Т.1). 
Отже, на час винесення оскаржуваного наказу голова комісії з реорганізації (злиття) Рівненського міського суду Рівненської області Бардабуш Г.І. була уповноваженою особою  на прийняття і підписання наказів про звільнення працівників з роботи у Рівненському міському суді Рівненської області. 
Що ж стосується доводів апеляційної скарги, які рівно ж є доводами позовної заяви, про протиправність її звільнення в останній день відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, то такі судом апеляційної інстанції відхиляються за їх безпідставністю, що вірно зазначив суд першої інстанції. 
Так, спірним наказом №38-к/а від 19 травня 2020 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади помічника судді 20 травня 2020 року. Пунктом 2 вказаного наказу передбачено провести з ОСОБА_1 повний розрахунок, в тому числі виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 09.10.2013 по 20.05.2020 тривалістю 4 календарних дні. 
Водночас, згідно наказу Рівненського міського суду від 05.07.2017 року №93-від/а помічнику судді ОСОБА_1 було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, з 17 липня 2017 по 20 травня 2020 включно. 
Із сукупного змісту вказаних наказів зумовлюється висновок про те, що день 20 травня 2020 року являвся останнім днем відпустки ОСОБА_1 , а першим днем звільнення позивача ОСОБА_1 з посади помічника судді являється 21 травня 2020 року. 
Таким чином являються безпідставними твердження апелянта (позивача) про звільнення її з посади в період перебування у відпустці. 
Колегією суддів також враховується, що звільнення позивача з посади помічника судді на підставі спірного наказу здійснене у відповідності до правил спеціального закону на підставі п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України, згідно ст.157 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та не може бути ототожнене зі звільненням за ініціативою власника або уповноваженого ним органу на підставі п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України та ст.40 або ст.41 КЗпП України. 
Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість і правильність висновків суду першої інстанції, що наказ Рівненського міського суду №38-к/а від 19.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді ОСОБА_2 за поданням судді є правомірним, таким, що прийнятий у відповідності до положень  КЗпП України, Закону №1402 та Положення №21, тобто відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування. 
Оскільки відсутні підстави для визнати протиправним та скасування наказу №38-к/а від 19.05.2020 року, то відсутні підстави для задоволення вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника судді Рівненського міського суду, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 травня 2020 по день поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн., які  є  похідними від основної вимоги. 
Відносно покликання позивача (апелянта) на правові висновки, що наведені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №823/77/17, то колегія суддів зазначає, що у вказаній справі відмінні підстави звільнення, а також інші фактичні обставини справи. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 15.12.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд              

                                                          постановив:   

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року в адміністративній справі №460/4405/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського суду Рівненської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 11.05.2021 року