УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/8576/20 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 31 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Галацевич О.М.
з участю секретаря судового засідання Трикиші Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/8576/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним і визнання права власності на нерухоме майно, за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Тетяни Іванівни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"
за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним і визнання права власності на нерухоме майно.
20 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на спірну квартиру, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , заборонити останньому відчужувати квартиру у тому числі укладати договори купівлі-продажу, міни дарування, оренди, вносити зазначене майно до статутного (складеного капіталу) товариств (юридичних осіб) чи відчужувати його у будь-який інший спосіб, а також, заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам (суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно), які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження чи реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті та набрання судовим рішення законної сили.
Позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення її позову може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення її позовних вимог.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Заборонено ОСОБА_2 відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі укладати договори купівлі-продажу, міни дарування, оренди, вносити зазначене майно до статутного (складеного капіталу) товариств (юридичних осіб) чи відчужувати його у будь-який інший спосіб. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити в повному обсязі. 
В обгрунтування вказаної апеляційної скарги Товариство зазначило, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції накладено арешт на нерухоме майно, іпотекодержателем якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», чим порушуються його права. Зауважує, що при вжитті заходів забезпечення позову суд першої інстанції не з`ясував наявність іпотечного обтяження третіх осіб щодо цього нерухомого майна, у зв`язку із чим іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Вказує, що твердження позивача грунтуються на припущеннях, так як нею не надано жодних доказів того, що квартира може бути відчужена відповідачем.
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Удод П.М. проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення аналогічні викладеному в заяві про забезпечення позову.
Інші учасники процесу до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним, шо не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із такого.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що термінове вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 викликане тим, що до моменту винесення судом рішення у справі та набрання ним законної сили, існує реальна загроза того, що відповідач має можливість знецінити, продати або безоплатно передати належне йому нерухоме майно третім особам, і тим самим унеможливити виконання рішення суду і як наслідок це може викликати очевидну безпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль і витрат. Враховуючи викладені обставини, суд вважав, що заявлені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову підлягають частковому задоволенню в межах накладення арешту на спірну квартиру та заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо неї, оскільки, це є співмірним із заявленими позовними вимогами і є заходом, який спроможний забезпечити незаподіяння істотної шкоди законним правам та інтересам позивача у період розгляду судом цивільної справи за її позовом.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом встановлено, що предметом спору є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 .
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що у разі незастосування заходів забезпечення позову її права можуть бути порушені. 
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. 
Разом із тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивачка не наводить обгрунтувань необхідності вжиття заходів забезпечення позову, як того вимагають зазначені вище норми. Доводи заяви про забезпечення позову є аналогічними мотивам позову.
Крім того, із матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11283534000 від 17.01.2008, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки від «17» січня 2008 року.
Предметом іпотеки за даним Договором іпотеки є нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Т.І. 08.01.2008 року, зареєстрований за №32.
13 листопада 2013 року Корольовським районним судом міста Житомира ухвалено рішення № 296/2038/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ПП «Альбатрос» та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку з ПП «Альбатрос» та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11283534000 від 17.01.2008 року на загальну суму 215 541 (двісті п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок одна) гривню 29 копійок та судові витрати на загальну суму 2155,40 гривень.
19.02.2015 TOB «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло статусу нового кредитора відносно Приватного підприємства «Альбатрос» за кредитним договором №11283534000 від 17 січня 2008 року та прав Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Малярчук Т.І. 08.01.2008 року зареєстрований за №32. 
Постановою Апеляційного суду Житомирської області № 296/2038/13-ц від 29.05.2018 року замінено сторону виконавчого провадження щодо виконання рішення Корольовського районним судом міста Житомира № 296/2038/13-ц 13.11.2013 року, а саме: замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником - TOB «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за виконавчими листами № 296/2038/13-ц, виданими Корольовським районним судом м. Житомира по справі № 296/2038/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ПП «АЛЬБАТРОС» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 11283571000 від 17.01.2008 року на загальну суму 215 541,29 грн та судові витрати на загальну суму 1077,70 грн.
Колегія суддів зазначає, що оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (постанова ВС № 923/1105/17 від 31.10.2018).
З огляду на наведене ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 09.04.2021.

Головуючий                         Судді