ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький
справа № 387/1019/20
провадження № 22-ц/4809/693/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л., 
за участі секретаря – Тимошенко Т.О., 
учасники справи:
       позивач –   ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа - Добровеличківський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року у складі судді Майстера І.П. і
В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:
- звільнити його від сплати аліментів, присуджених рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2018 року по цивільній справі № 387/64/18 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня звернення з даним позовом до суду;
- стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до виповнення дитині повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши до негайного виконання стягнення аліментів за один місяць.
Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2016 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24.01.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.02.2018 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно до настання повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на виконання якого із заробітної плати позивача щомісячно утримуються, перераховуються відповідачу аліменти в розмірі 2 000 гривень.
Після фактичного припинення сімейних відносин, відповідач чинила перешкоди позивачу у його спілкуванні із сином.
Заочним рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградські області від 16 червня 2020 року передано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьку ОСОБА_1 для постійного проживання біля нього. 
На підставі вказаного рішення 24 вересня 2020        року Добровеличківським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 387/379/1 виданому 10 вересня 2020 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області про передання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_1 для постійного проживання біля нього.
Вказане рішення суду було виконано і з 15 вересня 2020 року малолітній ОСОБА_3 проживає біля позивача.
Враховуючи, що ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, подальше стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 є безпідставним, тому позивач зважає, що наявні підстави для звільнення його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 .
Враховуючи, що на утримання сина відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, позивач самостійно виховує та утримує спільну дитину, ОСОБА_1 змушений ставити питання про стягнення з відповідача аліментів в судовому порядку.
Рішенням Добровлеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року позов задоволено.
Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, до настання повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які встановлені рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.02.2018 (справа № 387/64/18).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів розпочато з 10.11.2020.
Рішення допущено до негайного виконання та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 840 гривень 80 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.
Рішення суду мотивоване тим, що неповнолітній син проживає з батьком (платником аліментів), тобто змінився сімейний стан особи і виникли суттєві обставини, що змінюють перерозподіл прав та обов`язків батьків дитини між собою.
Враховуючи, що дитина не проживає із стягувачкою аліментів, у останньої припинилось право на отримання аліментів, що призначені на утримання дитини і стягуються на її користь.
За таких обставин, суд першої інстанції вважав необхідним захистити порушене право позивача і припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати нею аліментів на утримання неповнолітнього сина у визначеному позивачем розмірі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, на утриманні якого знаходиться спільна з відповідачем дитина, має право вимагати стягнення з останньої аліментів, а відповідачка, яка має виконувати свій батьківський обов`язок, зобов`язана їх сплачувати.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було встановлено, що у ОСОБА_2 малолітній ОСОБА_3 15.09.2020 був самовільно відібраний позивачем.
Надані позивачем докази, а саме постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2020 та постанова про закінчення виконавчого провадження від 05.10.2020 по ВП № 63133358 не підтверджують факт належного виконання заочного рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у справі № 387/379/19 від 16.06.2020.
Відповідач вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами обставини того, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання їх малолітнього сина істотно змінились обставини, які давали б підстави звільнити ОСОБА_1 від їх сплати.
Та обставина, що у ОСОБА_2 малолітній ОСОБА_3 був самовільно відібраний позивачем 15.09.2020 і на даний час продовжує проживати разом з ним, не є тією зміною обставин у розумінні ч. 4 ст. 273 ЦПК України для звільнення позивача від сплати аліментів, враховуючи обставини того, що дитина залишається проживати з батьком всупереч волі ОСОБА_2 .
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Ведющенка В. В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Добровеличківським РВ ДРА ЦС ГТУЮ у Кіровоградській області 21.12.2017, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 6 ).
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області у справі № 387/64/18 від 09.02.2018, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно до настання повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації (а. с.7-8).
Згідно з довідкою про утримання аліментів від 22.10.2020 встановлено, що ОСОБА_1 працює у виробничому підрозділі "Помічнянська дистанція електропостачання "Регіональної філії "Одеська залізниця", за період квітень - вересень 2020 року було утримано аліментів на загальну суму 12000,00 грн на користь ОСОБА_2 (а.с. 9).
Заочним рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у справі № 387/379/19 від 16.06.2020, передано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_1 для постійного проживання біля нього (а. с. 10-13).
На підставі виконавчого листа у справі № 387/379/19 відкрито виконавче провадження 24.09.2020 № 63133358 (а. с. 14).
Згідно довідки № 3378 від 12.10.2020, виданої Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , а зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 дійсно проживає з 05.09.2020 за вищевказаною адресою разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).
Згідно з довідкою від 18.09.2020 № 564, виданої виконкомом Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.09.2020 проживає за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 15).
З акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 працює черговим електромеханіка тягової підстанції. Батько разом з малолітнім сином проживає у власному будинку. Житлово-побутові умови на задовільному рівні. У кімнатах є всі необхідні меблі та побутова техніка. В будинку для дитини в наявності є окрема кімната, в якій є дитяче ліжко, шафа для одягу, місце для дозвілля, дитячі іграшки, одяг який відповідає сезону (а. с. 16).
З довідки, виданої головою вуличного комітету Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.09.2020 за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 17).
Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.10.2020 встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 387/379/19 виданого 10.09.2020 Новоукраїнським районним судом закінчено (а. с. 18).
Зі змісту витягу з ЄДРДР № 12020125020002183 від 25.11.2020, до Кропивницького ВП надійшла копія ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2020 про внесення відомостей до ЄРДР про те, що 15.09.2020 ОСОБА_1 перебуваючи по АДРЕСА_3 самовільно забрав у ОСОБА_2 їхнього спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 39- 40).
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.  
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов`язок батьків.
Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком  особистим, індивідуальним, а не солідарним.  
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я якого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
За приписами статей 179 - 181 Сімейного кодексу України аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає їх на дитину.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Добровеличківським РВ ДРА ЦС ГТУЮ у Кіровоградській області 21.12.2017 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 6 ).
Згідно копії рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області у справі № 387/64/18 від 09.02.2018, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно до настання повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 7-8).
Копією довідки про утримання аліментів від 22.10.2020 підтверджується, що ОСОБА_1  працює у виробничому підрозділі "Помічнянська дистанція електропостачання "Регіональної філії "Одеська залізниця", за період квітень - вересень 2020 року було утримано аліментів на загальну суму 12000,00 грн на користь ОСОБА_2  (а.с. 9). 
Згідно копії заочного рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у справі № 387/379/19 від 16.06.2020, передано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку ОСОБА_1 для постійного проживання біля нього (а. с. 10-13).
На підставі виконавчого листа у справі № 387/379/19 відкрито виконавче провадження 24.09.2020 № 63133358, що підтверджується копією постанови (а. с. 14).
Згідно копії довідки № 3378 від 12.10.2020, виданої Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , а зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 дійсно проживає з 05.09.2020 за вищевказаною адресою разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).
Копією довідки від 18.09.2020 № 564, виданої виконкомом Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.09.2020 проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 15).
Відповідно до копії акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 працює черговим електромеханіка тягової підстанції. Батько разом з малолітнім сином проживає у власному будинку. Житлово-побутові умови на задовільному рівні. У кімнатах є всі необхідні меблі та побутова техніка. В будинку для дитини в наявності є окрема кімната в якій є дитяче ліжко, шафа для одягу, місце для дозвілля, дитячі іграшки, одяг який відповідає сезону (а.с. 16).
З копії довідки, виданої головою вуличного комітету Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.09.2020 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Докази перебування сина сторін на утриманні ОСОБА_2 та використання отримуваних відповідачем аліментів на потреби ОСОБА_3 матеріали справи не містять.  
Отже, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей на підставі рішення суду, яке набрало законної сили та виконується позивачем, проте на даний час син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає з позивачем та перебуває на його утриманні.
За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -  і за її межами.
У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, є підставою для припинення ОСОБА_1 сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина.
Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що враховуючи, що син сторін проживає з батьком та перебуває на його утриманні, а мати  ОСОБА_3   проживає окремо від сина, тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів присуджених рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2018 року на утримання сина ОСОБА_3 є обґрунтованим.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина.
Тому, аналізуючи наявні у справі докази суд вважає, що суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 , на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вирішив спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 травня 2018 року в справі № 439/260/16-ц (провадження № 61-8900св18), від 15 квітня 2020 року в справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19), від 03 лютого 2021 року в справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).
Помилковими є твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було встановлено, що у ОСОБА_2 малолітній ОСОБА_3 15.09.2020 був самовільно відібраний позивачем, адже судом першої інстанції тільки було досліджено витяг з ЄДРДР № 12020125020002183 від 25.11.2020, щодо внесення відомостей до ЄРДР про те, що 15.09.2020 ОСОБА_1 самовільно забрав у ОСОБА_2 їхнього спільного сина ОСОБА_3 .
Внесення відомостей до ЄДРДР не є обставиною, яка спростовує доводи позовних вимог та є підставою для відмови в їх задоволенні, з огляду на наявність рішення суду, яким передано малолітнього ОСОБА_3 батьку – ОСОБА_1 для постійного проживання біля нього. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2021 року було задоволено заяву ОСОБА_2 та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року до ухвалення судового рішення у справі.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року без змін, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2 522 грн 40 коп судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13.04.2021.

       Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 

Судді                                                                  А. М. Головань

                                                                О. Л. Карпенко