Справа № 338/291/20 
Провадження № 22-ц/4808/541/21 
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Івасишин Зоряни Зорянівни на рішення  Богородчанського районного суду, ухвалене суддею Шишком О.А. у смт. Богородчани 4 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Орган опіки та піклування Богородчанської райдержадміністрації Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Богородчанського районного суду від 08.05.2017 шлюб між сторонами розірвано. З часу припинення спільного проживання сторін дитина залишилась проживати із матір`ю.
Позивач зазначала, що станом на час подання позову відповідач більше трьох років не цікавився сином, перестав брати участь у його вихованні та утриманні, не проявляв батьківського піклування та нехтував своїм обов`язком щодо матеріального забезпечення дитини. На думку позивача відповідач свідомо не бажав приймати участь у вихованні дитини та в її житті в цілому.
Вказала, що весь тягар матеріального забезпечення дитини покладається виключно на неї. Зокрема, вона самостійно оплачує витрати на харчування, придбання медикаментів та відвідування сином дитячого садочку. Вказувала, що дитина має незадовільний стан здоров`я, проходить лікування хвороби очей, на що вона витрачає значні кошти. Також вона витрачає кошти на оренду житла, самостійно оплачує перебування сина на навчанні.
Відповідач працює в Республіці Італія, має постійний дохід, проте на утримання сина коштів не надає, у зв`язку із чим вважала за необхідне стягувати з нього аліменти на утримання дитини.
З врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на користь сина в розмірі 9000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Богородчанського районного суду від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення розпочати з 10 березня 2020 року.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що позивачем до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в розмірі про який позивач просить.
Також вказує на порушення норм процесуального права. Зокрема, докази подані позивачем в копіях з порушенням норм ч. 2 ст. 83 ЦПК України після закінчення підготовчого засідання у справі та призначення до судового розгляду по суті, оригінали для дослідження в суді не надавались.
На даний час син сторін проживає із позивачем у Республіці Італія.
Відповідач після розлучення створив нову сім`ю, де у нього народилося двоє дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на даний час разом із дружиною перебувають на його утриманні.
Апелянт вказує, що після розлучення із ОСОБА_2 він кожного місяця перераховував гроші на її банківську карту на утримання сина ОСОБА_4 до того моменту, поки вона не заблокувала банківський рахунок та мобільні номери телефонів. Під час розгляду справи у суді відповідач добровільно сплачував аліменти шляхом перерахунку поштовим переказом на адресу реєстрації місця проживання позивача.
Вказує також, що позивач чинить перешкоди в участі батька у вихованні та спілкуванні із сином. Останній раз він бачився із позивачем 23.02.2020 року, проте на зустріч вона прийшла без сина.
У зв`язку із поширенням у світі та зокрема в Італії епідемії захворювання COVID-19 кількість робочих днів значно скоротилась, заробітна плата суттєво знизилась, що негативно вплинуло на матеріальний стан відповідача.
З огляду на зазначене вважає, що для забезпечення належного, рівного утримання всіх трьох дітей він взмозі оплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Усі інші витрати, такі як оплата навчання, гуртків, лікування тощо фінансуються додатково наперед, або покриваються після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, чи в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн. та ухвалити нове, яким стягувати із відповідача на утримання сина аліменти у мінімально рекомендованому розмірі на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині відмови у задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_4 рішення суду залишити без змін.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду оскаржується в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому апеляційним судом переглядається лише в цій частині.
Визначаючи аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме права кожного з сторін.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони у справі з 14.11.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Богородчанського районного суду від 08 травня 2017 року (т. 1, а.с. 11).
Відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачем сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у м. Рим (провінція Рим) та про що у справі міститься зведений витяг із реєстру актів про народження (т. 1, а.с. 7).
Згідно копії довідки про реєстрацію особи громадянином України №6128/203 від 17.07.2014 року ОСОБА_3 зареєстрований громадянином України (т. 1, а.с. 9).
В червні 2016 року сторони припинили спільне проживання, після чого неповнолітній син залишився проживати із позивачем, що сторонами не заперечується.
В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.
При цьому закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.
У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Переглядаючи справу за наявними в ній доказами, та перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів в сумі 5000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини.
Посилання апелянта на те, що визначений судом розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений чинним законодавством, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України закріплено виключно гарантований державою рівень мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, тоді як при визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач спроможний надавати матеріальну сину у визначеному позивачем розмірі, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини, спрямованим на забезпечення її гармонійного розвитку.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач та позивач з дитиною постійно проживають у Республіці Італія.
Апеляційний суд зауважує, що визначений судом розмір аліментів у сумі 5000 грн. щомісячно з урахуванням співвідношення курсу євро до національної валюти на час стягнення аліментів судом є обґрунтованим та підставним.
Твердження апелянта про те, що за своїм матеріальним становищем він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому судом розмірі, є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.
Що стосується посилань апелянта на відсутність у нього стабільного високого заробітку у зв`язку із епідемією COVID-19 як на підставу для стягнення аліментів у меншому розмірі, то такі суд теж не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько дитини є молодою особою працездатного віку, може працювати, а тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню свого малолітнього сина і сплати аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення можливості нормального розвитку дитини.
Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів скрутного матеріального становища відповідача суд зазначає, що він не може бути позбавлений обов`язку належно утримувати свою дитину.
При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керувався інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.
Будь-які інші докази, які б доводили неможливість апелянта сплачувати аліменти у визначеному оскаржуваним судовим рішенням розмірі, в матеріалах справи відсутні. А доводи про те, що позивач теж могла б влаштуватися на роботу, та що відповідач добровільно перераховував кошти на користь позивача для утримання сина на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івасишин З.З. слід залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 4 лютого 2021 року в оскаржуваній частині без змін.
Ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івасишин Зоряни Зорянівни залишити без задоволення.
Рішення Богородчанського районного суду від 4 лютого 2021 рокув частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.