ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	                        Львів	Справа № 380/3595/20 пров. № А/857/3835/21 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В., 
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення в справі за апеляційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Карп`як О.О.; складене у повному обсязі 31 грудня 2020 року) в адміністративній справі № 380/3595/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ Львівської митниці ДФС за підписом в.о. начальника Львівської митниці ДФС, голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Р. Антоняка від 13.04.2020 № 72-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити його на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС;
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.04.2020 по день поновлення на посаді;
- визнати протиправною бездіяльність Львівської митниці ДФС щодо невжиття заходів з забезпечення його переведення на роботу до правонаступника - Галицької митниці Держмитслужби у зв`язку зі звільненням з причини реорганізації Львівської митниці ДФС та зобов`язати Львівську митницю ДФС забезпечити переведення ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора відділу № 5 митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби;
- визнати протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби щодо не пропонування вакантної посади та не переведення його на вакантну посаду у Галицькій митниці Держмитслужби, що відповідає його кваліфікації, або нижчу посаду за його згодою;
- зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби запропонувати йому вакантну посаду та перевести (призначити) його на посаду головного державного інспектора відділу № 5 митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби, а за її відсутності - на іншу рівнозначну посаду у Галицькій митниці Держмитслужби;
- стягнути з Львівської митниці ДФС на його користь моральну шкоду завдану її протиправними діями та рішеннями у розмірі 25 000 грн;
- стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на його користь моральну шкоду завдану її протиправними діями та рішеннями у розмірі 25 000 грн;
- судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано наказ Львівської митниці ДФС за підписом в.о. начальника Львівської митниці ДФС, голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 13.04.2020 № 72-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС.
Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 60 930,60 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 7220 грн, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допустити до негайного виконання.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп. сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено. 
Стягнуто з Львівської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн 00 коп.

Постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року:
Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задоволено частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року в адміністративній справі № 380/3595/20 змінено, виключивши із резолютивної частини рішення абзац сьомий такого змісту: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (адреса: м. Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 39420875) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. сплаченого судового збору». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задоволено частково. 
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року в адміністративній справі № 380/3595/20 змінено, замінивши в абзаці третьому резолютивної частини додаткового рішення цифру « 5000 (п`ять тисяч)» на цифру « 4000 (чотири тисячі)». У решті додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

13 квітня 2021 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених під час розгляду в апеляційній інстанції, в якій просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Згідно із пунктом третім частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини третьої цієї статті суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 

Враховуючи те, що матеріали справи містять необхідні дані для вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення, необхідності розгляду цього питання в судовому засіданні немає, тому суд вважає можливим розглянути вказану заяву в письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом спра-ви у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозапису-вального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів при вирішенні цього питання зазначає таке. 

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами частин третьої, п`ятої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що про здійснення розподілу витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено перед судовими дебатами та подано заяву до суду 13 липня 2020 року.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Адвокатським об`єднанням «Емел Партнерс» був укладений договір про надання правової допомоги № 04/05/20-2 від 26.12.2019 та додатковий договір № 1 від 04.05.2020 до договору про надання правової допомоги № 04/05/20-2 від 26.12.2019.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції позивач надав такі докази: копію меморіального ордера №@2PL576805 від 31.03.2021 на суму 2500 грн; копію акта передачі/приймання наданих послуг № 08/04-04/05/20-2 від 08.04.2021. Крім того, покликається на наявні в матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги № 04/05/20-2 від 26.12.2019 та додаткового договору № 1 від 04.05.2020 до договору про надання правової допомоги № 04/05/20-2 від 26.12.2019.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем подавалося заперечення на заяву про розподіл судових витрат, у якому він заперечував проти задоволення цієї заяви, вважаючи, що сума правничої допомоги є завищеною та необгрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

З наданого позивачем розрахунку судових витрат видно, що до послуг правничої допомоги, віднесено: 
-          підготовку і подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу (сумарно витрачено 2 години часу);
-          представництво інтересів клієнта у судовому засіданні у Восьмому апеляційному адміністративному суді (сумарно витрачено 0,5 години часу).
Вартість наданої правової допомоги оцінено у 2500 грн. 

Враховуючи зазначене, а також те, що апеляційну скаргу задоволено частково, колегія суддів апеляційного суду вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають частковоому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі Львівської митниці ДФС в розмірі 2000 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність прийняття додаткового судового рішення та часткового задоволення заяви позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 252, 311, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову в адміністративній справі №380/3595/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (ЄДРПОУ 39420875) 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин