ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/1106/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат"
на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 (суддя суду першої інстанції Немченко Л.М., дата і місце постановлення рішення: 21.01.2021 (повний текст складено – 29.01.2021), м. Херсон, вул. Театральна, 18, Господарський суд Херсонської області)
по справі № 923/1106/20
за позовом:     Фізичної    особи - підприємця Зюзькіна Валентина Петровича 
до:    Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" 
про    стягнення 198 105 грн. 50 коп.
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Зюзькін Валентин Петрович звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг перевезення вантажу № 1010 у розмірі 198 105 грн. 50 коп.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на користь Фізичної  особи - підприємця Зюзькіна Валентина Петровича 198 105,50 грн. основного боргу та  2971,58 грн. витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на договірних принципах, з яких у відповідача виникли грошові зобов`язання щодо сплати з 30.10.2020 грошових коштів у сумі 198 105,50 грн. за надані послуги з автоперевезення в січні-лютому 2020. Відповідач не надав доказів добровільної сплати зазначеної заборгованості, а тому суд задовольнив позовні вимоги позивача щодо примусового стягнення зазначеної суми з відповідача за рішенням суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі №923/1106/20. 
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає що місцевий господарський суд при винесені рішення неправильно застосував норми матеріального права, не у повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Апелянт, вказує, що Договір про надання послуг перевезення вантажу № 1010 від 10 жовтня 2018 року діяв до 31.12.2019, на 2020 рік дія договору не продовжувалась.
Апелянт вказує, що висновок суду, що правочин між сторонами був погоджений шляхом вчинення позивачем дій - автоперевезень є таким, що не відповідає встановленим обставинам справи.
Апелянт зазначив, що доказом надання послуг перевезення вантажу може бути лише товарно- транспортна накладна.
На думку апелянта, судом зроблено хибний висновок, що факти викладені Позивачем в своїй позовній заяві, підпадають під договірні відносини за надані послуги з автоперевезення.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 21 січня 2021 року у справі № 923/1106/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Фізичної особи підприємця Зюзькіна Валентина Петровича до Приватного акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат», про стягнення заборгованості у сумі 198 105,50 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/1106/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 923/1106/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі №923/1106/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Херсонської області невідкладно надіслати матеріали справи № 923/1106/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
09.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 923/1106/20.
Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 61 від 15.03.2021, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бєляновського В.В. з 23.02.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 923/1106/20.
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 справу № 923/1106/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Філінюк І.Г.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі №923/1106/20; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі №923/1106/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.04.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

26.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Зюзькіна В.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі №923/1106/20.
Позивач зазначив, що суд першої інстанції на законних підставах прийшов до правильних висновків про існування договірних відносин та існування у Відповідача невиконаних грошових зобов`язань щодо сплати з 30.10.2020 грошових коштів у сумі 198 105,50 грн. за надані послуги з автоперевезеиня в січні-лютому 2020 pоку, отже змінювати чи скасовувати його немає підстав.
Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, копію ухвали суду від 15.03.2021 про відкриття апеляційного провадження позивач отримав – 22.03.2021, відповідач отримав – 22.03.2021, тобто повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом.

10 жовтня 2018 року між ФОП Зюзькіним Валентином Петровичем та Приватним акціонерним товариством «Херсонський хлібокомбінат» було укладено Договір про надання послуг перевезення вантажу № 1010.
Предметом Договору була доставка транспортом позивача вантажів відповідача (далі - Товар) узгодженими партіями, відповідач в свою чергу повинен був оплачувати надані послуги згідно умов Договору, а саме відправник проводить оплату за перевезення вантажу із розрахунку 6,5 грн. за 1 км. пробігу без ПДВ, та експедиція одного маршруту -350 грн.
31.12.2019 строк договору сплинув, але незважаючи на це Замовник продовжував користуватися послугами Перевізника без укладення нового договору або додаткової угоди до старого договору.
Позивачем було подано позов про стягнення суми боргу з відповідача за невиконання умов Договору про надання послуг перевезення вантажу № 1010 від 10.10.2018, за результатами розгляду справи № 923/270/20 Південно-західним апеляційним господарським судом було 16.09.2020 прийнято постанову про залишення рішення суду першої інстанції  від 08.07.2020 без змін, а саме:
«Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" (73008, м. Херсон, вул. Гімназична, 30, код ЄДРПОУ 00380267) на користь Фізичної особи-підприємця Зюзькіна Валентина Петровича суму основного боргу у розмірі 209666,25 грн., суму 3% річних у розмірі 2323,88 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3179,85 грн.».
В іншій частині позовних вимог первісного позову відмовити».
Також в даному судовому рішенні колегією суду було зазначено: «Щодо доводів апеляційної скарги позивача за первісним позовом, то судова колегія зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав щодо стягнення суми боргу у розмірі 198 105,50 грн. за послуги, які були надані у 2020 році, визначивши при цьому іншу підставу позову, ніж договір №1010 від 10.10.2018».
Відповідно до висновків апеляційного господарського суду за вищезгаданою постановою у справі № 923/270/20 позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 198 105 грн. 50 коп.
Позивач обґрунтовував свої вимоги тими обставинами, що між сторонами протягом  січня-лютого 2020 pоку виникли зобов`язальні правовідносини у результаті фактичних дій сторін.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
За приписами ч.1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ч.1-3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Згідно ст. 181 ч. 1 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ч.2 статті 9 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність» договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Однак, дотримання письмової форми для цього виду правовідносин не встановлена обов`язковою та недотримання письмової форми не тягне за собою наслідків щодо дійсності правочину.
Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо дотримання письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення зокрема шляхом прийняття її виконання, такий правочин у разі спору може визнаний судом дійсним.

Із матеріалів справи витікає, що сторони продовжили у 2020 році правовідносини щодо перевезення хлібних виробів по пунктам їх реалізації в межах Херсон-Іванівка-Херсон та Херсон-Дубівка-Херсон, які склалися у 2019 році за договором від 10.10.2018 № 1010, що діяв до 31.12.2019. Однак, на 2020 рік дія вказаного договору не продовжувалась сторонами ані додатковою угодою, ані шляхом обміну листами, тому застосування до даних правовідносин умов цього договору є неможливим.
Правочин між сторонами був укладений в усній формі та в подальшому погоджений шляхом вчинення позивачем дій - автоперевезень за вказаними адресами, а відповідачем зазначені дії були прийняті, про що свідчать акти виконаних робіт № 65-72, які підписані сторонами.
У матеріалах справи містяться наступні акти:
-          Акт виконаних робіт № 65 від 08.01.2020 на загальну суму 27  057,00 грн.
-          Акт виконаних робіт № 66 від 14.01.2020 на загальну суму 26  842,50 грн.
-          Акт виконаних робіт № 67 від 21.01.2020 на загальну суму 30  525,00 грн.
-          Акт виконаних робіт № 68 від 28.01.2020 на загальну суму 35  322,00 грн.
-          Акт виконаних робіт № 69 від 03.02.2020 на загальну суму 32  547,50 грн.
-          Акт виконаних робіт № 70 від 12.02.2020 на загальну суму 24  332,50 грн.
-          Акт виконаних робіт № 71 від 17.02.2020 на загальну суму 24  500,50 грн.
-          Акт виконаних робіт № 72 від 24.02.2020 на загальну суму 2  937,00 грн.
Відповідно до  даних актів ФОП Зюзькін В.П. та ПрАТ «Херсонський хлібокомібнат» склали Акт про те, що перевізником були проведені наступні роботи: автотранспорті перевезення продукції автомобілем. Вартість за км шляху встановлену у сумі 6,5 грн., вартість одного дня експедування становить 350 грн. за один день. Окрім того, в даних актах визначено місце перевезення, відстань перевезення, дата здійснення перевезення та загальна вартість наданих послуг.
Загальна сума наданих послуг за даними актами становить 204 064,00 грн.
Відповідач за надані послуги розрахувався частково, а саме на суму 5958,50 грн., з огляду на обставини, встановлені постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2020, яка набрала законної  сили.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені вище акти № 65-72 підписані як  Перевізником (позивачем у справі), так і Замовником (відповідачем у справі). Підписи сторін скріплені печатками.
Доводи відповідача, що акти підписані з боку Замовника не Дуровим С.Б., а  невідомою особою, не було прийнято судом першої інстанції до уваги, адже підпис скріплений печаткою, щодо дійсності якої заперечень у відповідача немає.
Такий висновок господарського суду колегія суддів вважає правильним з огляду на наступне. 
З 21 лютого 2011 року (дата набрання наказом МВС від 11.01.2011 № 5 чинності), скасована видача дозволів на виготовлення печаток і контроль над виготовленням круглих печаток з боку дозвільної системи МВС. Підтвердження законності виготовлення печаток і відповідальність за їх використання тепер покладена на власників печаток - керівників підприємств, приватних підприємців, нотаріусів, лікарів, адвокатів та інших відповідальних осіб
За таких обставин, відповідач, як юридична особа, яка замовила та отримала в користування в установленому законом порядку печатку, несе повну відповідальність за законність використання такої печатки.
Доказів незаконного використання печаток, проведення службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, викрадення, втрати або іншого вибуття печатки з володіння відповідача, а також доказів звернення до правоохоронних органів за фактом викрадення, втрати чи незаконного використання печатки відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного господарського суду не було надано.
Будь-які заяви з приводу недійсності печатки, якою завірені підписи від імені директора відповідача на вказаних актах, від представників відповідача у судових засіданнях не надходили, експертне дослідження вказаної печатки не проводилося у зв`язку із відсутністю для цього підстав. Тобто дійсність вказаної печатки під сумнів жодна із сторін не ставила.
Таким чином, скріплення у даному випадку актів печаткою замовника підтверджує дійсність даних актів.
Окрім того, зазначені акти досліджувались Господарським судом Херсонської області та Південно-західним господарським апеляційним судом при розгляді справи № 923/270/20. Зокрема, за рішенням Господарського суду Херсонської області від 08.07.2020 з відповідача було стягнуто 5  958,50 грн. заборгованості за надані у грудні 2019 року послуги за актом № 65 від 08.01.2020, який є також предметом дослідження та оцінки у даній справі, але що стосується надання послуг автоперевезення в іншій період часу. 
В постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 по справі № 923/270/20 зазначено, що  «Доказів сплати або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 209 666,50 грн. відповідачем до матеріалів справи не надано, у зв`язку з цим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині та відмові в задоволенні позовних вимог в розмірі 198 105,50 грн., оскільки послуги на вказану суму позивачем були надані відповідачу в період з 01.01.2020 по 24.02.2020, тобто після закінчення дії укладеного між сторонами Договору.»
Керуючись наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт № 65-72, колегія суддів вважає доведеним факт виконання позивачем відповідачеві робіт з автотранспортного перевезення продукції  у січні-лютому 2020 року автомобілями на загальну суму 198  105,50 грн., що підтверджено актами виконаних робіт № 65-72, які перелічені вище.

Автотранспортні перевезення урегульовані  гл.64 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Із актів виконаних робіт витікає, що сторони погодили місце перевезення, вартість перевезення, дату перевезення. За цими актами сторони тільки не погодили строки розрахунків за надані послуги.
За приписи ч. 2 от. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відтак, для дотримання вимог чинного законодавства позивачем в адрес відповідача було направлено вимогу від 20.10.2020, яку він і отримав 23.10.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення заказного листа відповідачу, незважаючи на це відповідач ніякої відповіді позивачу не надав, грошові зобов`язання перед позивачем не виконав.
Відповідно до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника          виконання його обов`язку.
За приписом статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами у 2020 році виникли правовідносини, які ґрунтуються на укладанні господарського договору у спрощений спосіб, з яких у відповідача виникли грошові зобов`язання щодо сплати з 30.10.2020 грошових коштів у сумі 198 105,50 грн. за надані послуги з автоперевезення в січні-лютому 2020, тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з посиланням апелянта на те, що Договір про надання послуг перевезення вантажу № 1010 від 10 жовтня 2018 року діяв до 31.12.2019, на 2020 рік дія договору не продовжувалась. Тому у даному випадку послуги з перевезення надавалися не на підставі вищезазначеного Договору № 1010.
Посилання апелянта на те, що висновок суду першої інстанції в частині того, що правочин між сторонами був погоджений шляхом вчинення позивачем дій – автоперевезень та прийняття наданих послуг відповідачем, є таким, який нібито не відповідає встановленим обставинам справи, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки у даному випадку у матеріалах справи наявні Акти виконаних робіт, в яких сторонами фактично були погоджені істотні умови господарського договору, що стосується автоперевезення. Дані Акти були підписані обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, що свідчить про фактичне надання послуг з автоперевезень на узгоджених сторонами умовах.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий  Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі № 923/1106/20 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі № 923/1106/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Херсонський хлібокомбінат" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Херсонської області від 21.01.2021 по справі № 923/1106/20 залишити без змін.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.
Постанова складена та підписана колегією суддів 11.05.2021.

Головуючий                                                                                         К.В. Богатир

Судді:                                                                                                           Л.В. Поліщук

І.Г. Філінюк