КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 759/15495/20	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3408/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
22 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді – Семенюк Т.А
Суддів – Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі – Максюк І.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року в справі за позовом  ОСОБА_2 до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка» Дубовик Вікторії Іванівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -
 
В С ТА Н О В И В :
 
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега–Автопоставка» Дубовик В.І., про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 21.07.2020 року між ним та ТОВ «ОМЕГА» було укладено трудовий договір. Наказом від 21.07.2020 року № 188-кийого було прийнято на посаду експедитора (водія на авто компанії) у відділ доставки Київ-3, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. В. Чайки, 4. 
Проте, вже 12 серпня 2020 року представником Святошинського районного в місті Києві військового комісаріату його було повідомлено про те, що на виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 167 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №730), а також згідно з Наказом Командувача об`єднаних сил Збройних України від 24 липня 2020 року №9 (по особовому складу), позивач, як підполковник запасу, 1973 року народження, був призваний на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на три роки у зв`язку з чим, 13 серпня 2020 року наказано прибути до РВК для отримання відповідних документів, а також наказано 14 серпня 2020 року прибути до військової частини.
Вважає, що не погоджуючись з прийнятим рішенням щодо призову позивача на військову службу за контрактом до Збройних Сил України строком на три роки, відповідач навмисно створив умови для подальшого звільнення його на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (звільнення з роботи за прогул без поважних причин). Так, на підставі Наказу №231-ки від 19 серпня 2020 року його було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Оскаржуючи незаконне звільнення з роботи, позивач посилається на порушення ст. 119 КЗпП України, згідно з якою на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Крім того, вказав, що він працював в одну суботу місяця, як це було визначено його начальником ОСОБА_4 , 13.08.2020 року був на роботі, зранку оскільки надавав документи у відділ кадрів щодо призову позивача на військову службу за контрактом до Збройних Сил України строком на три роки, та особисто здав керівнику ОСОБА_4 картки на паливо та згідно з Актом прийому-передачі робоче авто та ключі до нього. По закінченню процедури здачі справ йому було повідомлено лише про обов`язок надати Контракт на проходження військової служби. 
Позивач вважає, що його незаконно було звільнено з займаної посади, оскільки жодних перевірок його відсутності на робочому місці відповідачем проведено не було, також не було відібрано у позивача письмових пояснень, не отримано згоду профспілки на звільнення. 
З урахуванням уточнень до позову від 09.10.2020 року, просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення, визнати незаконним та скасувати наказ № 231-кн від 19.08.2020 р. про його звільнення, поновити на посаді експедитора (водія на авто компанії) у відділ доставки Київ-3 та зобовязати протягом 15-ти днів з дня набрання рішення законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки, стягнути невиплачену заробітну плату за період: липень 2020 року по серпень 2020 року, та за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.08.2020 року, стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та зобов`язати відповідача виконати вимоги ст. 119 КЗпП України, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до директора ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка» Дубовик В.І. про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги  зазначила, що 13.08.2020 року   ОСОБА_2 був присутній на роботі. 
Зранку 13.08.2020 року, після отримання відповідних документів з РВК, ОСОБА_2 прибув на місце роботи та першочергово звернувся до свого безпосереднього керівника - ОСОБА_4 якому й доповів, що призваний до Збройних Сил України,надавши при цьому відповідний пакет документів з РВК. 
Зазначає, що після ознайомлення ОСОБА_4 з наданими документами    ОСОБА_2 було наказано звернутись та надати документи до відділу кадрів компанії.
Вказує, що 13.08.2020 року ОСОБА_2 особисто передав ОСОБА_4  картки на паливо, які видавалися позивачу для заправки авто в ході виконання своїхслужбових обов`язків, а також транспортний засіб пікап Renault Dokker кузов №       НОМЕР_1 2020 року випуску, ключі від автомобіля тощо. Зазначене підтверджується копією акту прийому-передачі від 13.08.2020 року за підписом   ОСОБА_4 . 
У зв`язку з чим, вважає наказ від 19.08.2020 року про звільнення позивача за прогул незаконним, а тому позовні вимоги про скасування зазначеного наказу, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, зазначає, що на позивача поширюються гарантії, визначені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а саме гарантії, що надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а отже вважає, що при звільненні з роботи були порушені права позивача та посилається на правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_2 проведено з додержанням діючого законодавства, інші вимоги є похідними від вимог про скасування наказу та поновлення на роботі, у задоволенні яких позивачу відмовлено.
Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.
Судом встановлено, що наказом від 21.07.2020 року № 188-ки  ОСОБА_2 було прийнято на посаду експедитора (водія на авто компанії) у відділ доставки Київ-3, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. В. Чайки, 4. (а.с. 87)
Наказом директора ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега–Автопоставка» Дубовик В.І. № 231-ки від 19.08.2020 року ОСОБА_2 звільнено з роботи 13.08.2020 року за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України, підстава: Доповідні записки начальника відділу доставки (Київ 3) Чичинюка В.Л. від 13.08.2020р, від 14.08.2020р., від 17.08.2020р.; доповідна записка інспектора відділу безпеки (Київ) Дзюби Р.А. від 15.08.2020р.; Акти про відсутність ОСОБА_2 на роботі від 13.08.2020р., від 14.08.2020р., від 15.08.2020р.; Акт відмови ОСОБА_2 від надання пояснень від 19.08.2020р.; Протокол зборів трудового колективу від 19.08.2020р. щодо звільнення ОСОБА_2 по п.4 ст.40 КЗпП України (а.с. 94).
Судом встановлено, що згідно доповідних записок начальника відділу доставки (Київ 3) ОСОБА_4 від 13.08.2020р, від 14.08.2020р., від 17.08.2020р., доповідної записки інспектора відділу безпеки (Київ) Дзюби Р.А. від 15.08.2020р., Акту про відсутність ОСОБА_2 на роботі від 13.08.2020р., від 14.08.2020р., від 15.08.2020 р. працівник ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка» Михайлова О.Г. був відсутні на роботі 13.08.2020 року з 10 год. 45 хв. до 18 год. 00 хв., 15.08.2020 року про причину відсутності не повідомив, будь-які відомості щодо наявності поважних причин відсутності працівника на роботі відсутні, що підтверджується актом про відмову надати пояснення від 19.08.2020 року (а.с. 94, 95,97-101).
Згідно Витягу з наказу Командувача об`єднаних сил Збройних сил України від 24.07.2020 року з полковником запасу ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 3 роки (а.с. 156).
Заприписом № В03ІК/37 від 12 серпня 2020 року, підполковнику ОСОБА_2 запропоновано 14 серпня 2020 р. вибути до Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, строк прибуття 17 серпня 2020 року (а.с. 159).
Відповідно до Витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.08.2020 року № 141, підполковника ОСОБА_2 , призначеного наказом Командувача об`єднаних сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 липня 2020 року №9 на посаду начальника групи аналізу обстановки відділу узагальнення обстановки центру управління операціями об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві військового комісаріату (м. Київ), з 17 серпня 2020 року зарахованодо списків особового складу, на всі види забезпечення і вважаєтьсятаким, що 17 серпня 2020 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 160).
Документи, а саме: припис № В03ІК/37 від 12 серпня 2020 року яким підполковнику ОСОБА_2 запропоновано 14 серпня 2020 року вибути до Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, з зазначенням строку прибуття 17 серпня 2020 р. та Витяг з наказу Командувача об`єднаних сил Збройних сил України від 24.07.2020 року позивач надав ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега–Автопоставка» 14.08.2020 року, що також визнається позивачем у його позовній заяві.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів щодо поважності причин його відсутності на роботі 13.08.2020 року з 10 год. 45 хв. до 18 год. 00 хв., що стало підставою для звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Відповіднодо п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов’язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 після з’явлення на роботу 19.08.2020 року на пропозицію надати усні чи письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі 13.08.2020 року з 10 год. 45 хв. до 18 год. 00 хв. відмовився, причин відмови надати пояснення не вказав, будь-які відомості щодо наявності поважних причин відсутності ОСОБА_2 на роботі відсутні, що зафіксовано в акті про відмову від дачі пояснення від 19.08.2020 року, складеним начальником відділу безпеки Горобець В.В., начальником відділу доставки «Північ» Тренкіним С.А., інспектором з кадрів Кобцевою В.В.. (а..с 95)
Судом встановлено, що актом про ознайомлення з Наказом «Про звільнення» від 19.08.2020 року складеним начальником відділу безпеки Горобець В.В., начальником відділу доставки «Північ» Тренкіним С.А., інспектором з кадрів ОСОБА_5 зафіксовано, що ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом № 231-ки від 19.08.2020 року та відмовився отримати трудову книжку (а.с. 96).
Трудову книжку ОСОБА_2 отримав 28.08.2020 року, що визнається сторонами.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач звільнений з посади працівника ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега–Автопоставка» за порушення трудової дисципліни з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України,  до даних правовідносин, які склалися між сторонами по справі, положення статті 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, не поширюються.
Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади Наказом директора ТОВ «Торгово-промислова компанія «Омега–Автопоставка» Дубовик В.І. № 231-ки від 19.08.2020 року з 13.08.2020 року за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України, підставою слугували доповідні записки начальника відділу доставки (Київ 3) ОСОБА_4 від 13.08.2020р, від 14.08.2020р., від 17.08.2020р.; доповідна записка інспектора відділу безпеки (Київ) Дзюби Р.А. від 15.08.2020р.; Акти про відсутність ОСОБА_2 на роботі від 13.08.2020р., від 14.08.2020р., від 15.08.2020р.
Як вбачається з припису, наданого позивачем, 12 серпня 2020 року Святошинським районним в м. Києві військовим комісаріатом видано припис підполковнику ОСОБА_2 з пропозицією 14 серпня 2020 року вибути до Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, строк прибуття – 17 серпня 2020 року (а.с.25 т.1).
Враховуючи вимоги  даного припису, позивач 13 серпня 2020 року надавав документи у відділ кадрів щодо призову йогона військову службу за контрактом до Збройних Сил України строком на три роки, та особисто здав керівнику ОСОБА_4 картки на паливо та згідно з Актом прийому-передачі робоче авто та ключі до нього.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній на робочому місці 13, 14 та 15 серпня 2020 року.
Крім того, згідно частин третьої, четвертої статті 119 КЗпП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Пунктом 10 Прикінцевих положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що роботодавець має право звільнити працівника у зв`язку з його призовом на військову службу, крім випадку призову під час мобілізації, на особливий період, - у такому випадку за працівником зберігається місце роботи, посада, компенсується середній заробіток на підприємстві, в якому він працював на час призову. Застереження, закріплене у пункті 3 частини першої статті 36 КЗпП та у частині третій статті 119 цього Кодексу (в редакції, чинній на час звільнення позивача) щодо неможливості звільнення працівника, призваного під час мобілізації, на особливий період, не залежить від того, на строкову чи на інший вид військової служби призваний працівник.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Командувача об`єднаних сил Збройних Сил України від 24 липня 2020 року № 9, наказано укласти контракт  про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на 3 роки з підполковником запасу ОСОБА_2 , прийняти на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зарахувати до списків особового складу Збройних Сил України та призначити начальником групи аналізу обстановки відділу узагальнення обстановки центру управління операціями об`єднаного штабу командування об`єднаних сил Збройних Сил України, ВОС-0201002 (а.с. 135 т. 1).
Як вбачається з матеріалів справи, з підполковником ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 3 роки з 17 серпня 2020 року (а.с.161-164 т. 1).
17 серпня 2020 року наказом Командира військової частини НОМЕР_2 № 141 підполковника ОСОБА_2 , з 17 серпня 2020 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і він  вважається таким, що 17 серпня 2020 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 160).
Таким чином, наказ про звільнення  ОСОБА_2  від 19 серпня 2020 року було вине-сено після того, як позивача було прийнято на військову службу за контрактом.
З огляду нач. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за порушення трудової дисципліни відповідач міг звільнити ОСОБА_2  на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з дотриманням застережень, викладених в ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а також з додержанням гарантій, передбачених ч. 3 ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов’язок і військову службу» до того часу, як позивач був прийнятий на військову службу за контрактом.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 163/1714/16-ц (провадження № 61-10341св18).
Оскільки наказ про звільнення було винесено 19 серпня 2020 року,після того, як 17 серпня 2020 року  ОСОБА_2 уклав контракт про проходження військової служби, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач звільнив позивача з порушенням ч. 3 ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з огляду на що мають бути задоволені позовні вимоги про визнання незаконним наказу № 231-ки від 19.08.2020 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 13.08.2020 року за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України)
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 17 серпня 2020 рокуз ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України; не врахував, що за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. 
За таких обставин суд зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі.
Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Відповідачем надано довідку про середньоденну заробітну плату ОСОБА_2 , розраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100, яка складає 189 грн. 30 коп. (а.с. 96 т. 2).
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
З урахуванням інформації, яка міститься у довідці про доходи ОСОБА_2 , до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2020 року по 22 червня 2021 року у розмірі 40320 грн. 90 коп. (189,30 х 213 = 40320,90 грн.), з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.
Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням діючого законодавства, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, позивачу  було завдано моральну шкоду, яка полягала в різкій зміні матеріального стану.
Колегія суддів вважає, що обґрунтованою компенсацією за його незаконне звільнення, виходячи з засад розумності та справедливості, є  відшкодування моральної шкоди позивачу у 1000 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм діючого законодавства та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
Позов  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Визнати неправомірним наказ №231-ки від 19 серпня 2020 року про звільнення  ОСОБА_2 .
Поновити  ОСОБА_2  на посаді експедитора (водія на авто компанії) у відділ доставки Київ-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка» з 14 серпня 2020 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка»(ЄДРПОУ 33010822, адреса: 62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Васищеве, вул. Промислова, 1) на користь ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2020 року по 22 червня 2021 року в розмірі 40 320,90 грн. (сума без вирахування податків та обов`язкових платежів).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка»(ЄДРПОУ 33010822, адреса: 62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Васищеве, вул. Промислова, 1) на користь ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка»(ЄДРПОУ 33010822, адреса: 62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Васищеве, вул. Промислова, 1) на користь ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1261,21 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега –Автопоставка»(ЄДРПОУ 33010822, адреса: 62495, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Васищеве, вул. Промислова, 1) в дохід держави судовий збір в розмірі 5044,82 грн.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 30 червня 2021 року.

Головуючий 

Судді