УХВАЛА

27 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 140/6515/20
адміністративне провадження № К/9901/19423/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної судової адміністрації України, Волинського окружного адміністративного суду про відшкодування матеріальної шкоди, завданої правовим актом визнаним неконституційним,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Держави Україна в особі Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Волинського окружного адміністративного суду, в якому просила: стягнути з ДСА України 381233,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої правовим актом, визнаним неконституційним, шляхом списання вказаної   суми на її користь з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, передбаченому   Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»   та   постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» від 03 серпня 2011 року №845..
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року в позові відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021    року скасовано рішення суду першої інстанції. Зобов`язано ДСА України нарахувати та виплати позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку згідно зі    статтею 44 КЗпП України. В іншій частині позову відмовлено.
25 травня 2021 року ОСОБА_1 повторно подала касаційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить  поновити пропущений строк на касаційне оскарження, скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити  позов.
Справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ДСА України, Волинського окружного адміністративного суду про відшкодування матеріальної шкоди, завданої правовим актом визнаним неконституційним у відповідності до приписів пункту 1 частини шостої    статті 12 КАС України (чинними на час відкриття провадження судом першої інстанції) не могла бути віднесена справ незначної складності.
Предметом спору цій справі є відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу через невиплату їй при звільненні суддівської винагороди на підставі нормативно-правового акту, що визнано неконституційним.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)    статтею 328    цього Кодексу підстави (підстав). 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено недотримання судами норм матеріального та порушення ними норм процесуального права. Так, у касаційній скарзі ОСОБА_1 лише виклала обставини справи, проте виключних підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, не зазначила, обмежившись лише цитуванням законодавства, рішення Конституційного Суду України, наведенням прикладів справ, що перебувають на розгляді Верховного Суду. Інші аргументи касаційної скарги зводяться до неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341  КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
За таких обставин, Верховний Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної судової адміністрації України, Волинського окружного адміністративного суду про відшкодування матеріальної шкоди, завданої правовим актом визнаним неконституційним повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                           С.А. Уханенко