ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
18 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/312/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Головея В.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м.Одеса - Чукітова В.В. за ордером від 18.05.2021 року серія ОД № 503963;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову, м. Одеса, суддя Рога Н.В., повний текст складено та підписано 10.02.2021 року
у справі № 916/312/21
за позовом Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл 
про стягнення,- 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.

У лютому 2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив суд накласти арешт на банківські рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл у розмірі 2500000,00 грн. 
09.02.2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла уточнена заява Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову до подання позовної заяви, згідно якої заявник просить суд у якості забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл у розмірі 2500000,00 грн.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що на виконання укладеного між сторонами Додаткового договору № 2 до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року, з урахуванням Додаткової угоди від 31.07.2017 року, позивач передав відповідачу будівельні матеріали на виконання робіт за договорами, проте з 30.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл відмовилось від виконання робіт за договорами та більше не з`являлось на будівельному майданчику та не виконувало у березні-квітні 2020 року роботи обумовлені договором, а значить не використовувало жодних матеріалів замовника, з огляду на що заявник вважає, що в нього виникло право вимоги будівельних матеріалів, які були передані Товариству з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл, загальна вартість яких складає 2500000,00 грн.
Також у заяві заявник зауважив, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл визнає за собою зобов`язання щодо повернення товарно-матеріальних цінностей на суму більш ніж предмет позову, а саме на 2800000,00 грн., оскільки у травні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл направило заявнику підписані з його боку акти приймання-передачі будівельних матеріалів, які заявник відмовився підписувати у зв`язку з фактичною відсутністю зазначених будівельних матеріалів.
За таких обставин, на думку заявника, виходячи з того, що у Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл не має жодного майна, вжиття заходу забезпечення позову обумовлено необхідністю забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, виходячи з імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, які будуть заявлені Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
Також 09.02.2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла ще одна уточнена заява Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову до подання позовної заяви, аналогічна за змістом попередній, проте підписана іншим представником.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року у справі №916/312/21 (суддя Рога Н.В.) заяву Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову до подання позову задоволено; накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м.Ізмаїл у межах суми стягнення в розмірі 2500000,00 грн., які знаходяться на розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл, які будуть виявлені виконавцем під час виконання ухвали про забезпечення позову.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сума, на яку Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса планує подати позовну заяву, є досить значною; з доданих до заяви про забезпечення позову документів убачається, що у Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл відсутнє нерухоме майно, на яке, у випадку задоволення позовних вимог, могло б бути звернено стягнення; отже, на думку суду, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів позивача, зокрема, права на здійснення господарської діяльності, відновлення якого у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову буде неможливим, та може призвести до нанесення позивачу збитків, що позбавить заявника ефективності обраного способу захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року у справі № 916/312/21 та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову, поданої до подачі позовної заяви, відмовити, а також стягнути з Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м.Одеса судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема скаржник зазначає, що у даній справі предметом позову можливо мали б бути вимога про стягнення зі скаржника грошових коштів, водночас, для задоволення заяви позивача про забезпечення позову до його подання, суд повинен був дослідити наявність таких підстав для вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Разом з тим, посилання у заяві позивача, та висновок в оскаржуваній ухвалі про те, що на даний час у Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл відсутнє будь-яке нерухоме майно, як на підставу для припущення того, що в майбутньому неможливо буде виконати рішення суду у разі задоволення позову, не є тією обставиною, яка підтверджувала б обґрунтованість застосування заходів забезпечення позову у цій справі, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл має намір закриття своїх банківських рахунків, переведення коштів на непов`язані з Товариством з обмеженою відповідальністю “Цели”, м.Ізмаїл рахунки, або вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на уникнення від можливої відповідальності.
Також позивачем не надано доказів, а судом попередньої інстанції не встановлено обставин на підтвердження вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю “Цели”, м.Ізмаїл дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.
Ураховуючи викладене вище, на думку скаржника, самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Отже, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту рахунки відповідача, позивач не врахував вимог процесуальних норм та не обґрунтував належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами припущення того, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, як стверджує скаржник, суд першої інстанції, окрім порушення порядку оцінки необхідності та обґрунтованості вжиття заходів забезпечення позову, навіть не вирішував питання про вжиття заходів зустрічного забезпечення, хоча й зобов`язаний був це зробити, адже, грошова сума в межах якої накладено, арешт на рахунки відповідача є значною, та накладання арешту на таку значну суму завдає скаржнику великих незручностей. У випадку відмови в позові, скаржника фактично безпідставно буде піддано негативному впливу, що є не припустимим.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 року за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до судового розгляду.
22.03.2021 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м.Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 залишити без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи. 
У відзиві Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса зазначає, що під час подання заяви про забезпечення позову до подання позову, позивач міг посилатись тільки на ті факти, які були визнані безпосередньо відповідачем та в силу суб`єктивних підстав не були виконані останнім (письмові докази долучались до заяви): відповідач визнає за ним зобов`язання щодо повернення товарно-матеріальних цінностей на суму 2,8 мільйони гривень. Так, у травні 2020 року відповідач направив позивачу підписані з його боку акти приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, які позивач відмовився підписувати у зв`язку з фактичною відсутністю зазначених товарно-матеріальних цінностей на об`єкті. На формальному поштовому відправленні актів були припинені будь-які інші дії з боку відповідача, щодо встановлення місцезнаходження товарно-матеріальних цінностей.
Тобто, враховуючи безспірність вимоги, щодо стягнення суми у розмірі 2800000 грн. та визнання цього факту самим відповідачем, суд, скористався наданим йому правом, щодо забезпечення виконання рішення суду у майбутньому, саме через арешт грошових коштів на розрахунковому рахунку відповідача, виходячи з пасивної позиції останнього, шляхом ухилення виконання своїх зобов`язань після припинення договірних відносин.
Також позивач зазначає, що його позовні вимоги складають 9462873,90 грн., тобто майже в чотири рази більше ніж сума, яка була заарештована, на підставі оскаржуваної ухвали. При цьому, сума, яка була заарештована на розрахунковому рахунку відповідача, складає близько 200000,00 грн., що є надзвичайно малою для задоволення позовних вимог, навіть у тому об`ємі який визнає сам відповідач, тому можливе порушення в майбутньому прав та інтересів позивача та невиконання рішення суду є наявними.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 до свого провадження колегією суддів у новому складі – головуючий суддя Діброва Г.І., судді Головей В.М., Ярош А.І.
В судовому засіданні, яке відкладалось та в якому оголошувалась перерва, представники підтримали свої доводи та заперечення, з мотивів, що викладені письмово. 
В судове засідання 18.05.2021 року представник скаржника не з`явився, про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка від 26.04.2021 року про оголошення в судовому засіданні перерви.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року у справі № 916/312/21 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України та відсутні підстави для її скасування, з огляду на таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У лютому 2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив суд накласти арешт на банківські рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл у розмірі 2500000,00 грн. 
09.02.2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла уточнена заява Обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса про забезпечення позову до подання позовної заяви, згідно якої заявник просить суд у якості забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл у розмірі 2500000,00 грн.
Заява про забезпечення позову ґрунтується на таких обставинах:
- 31.08.2015 року між Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Югстрой-СУ-1» (генпідрядник) був укладений Договір будівельного підряду № БП-15 (Основний договір), за умовами якого замовник має право залучати підрядні організації для виконання робіт (частини робіт) за Договором за узгодженням з Генпідрядником, при цьому Замовник зобов`язаний забезпечити виконання робіт підрядниками, які мають право на їх виконання;
- 26.05.2016 року між Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса (замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Югстрой-СУ-1» (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл (підрядник) було укладено Додатковий договір до Договору будівельного підряду № БП-15, яким сторони узгодили, що замовник залучає до виконання будівельних робіт Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл, як другого підрядника;
- 26.05.2016 року між Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл (підрядник) було укладено Додатковий договір № 2 до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року, за умовами якого підрядник зобов`язався в порядку та строки, передбачені цим договором, відповідно до документації, що є невід`ємною частиною такого договору, виконати частину будівельних робіт, необхідних для будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний» по вул. Фонтанська дорога, 118-а у м. Одесі, що включає будівельні роботи за Будинком № 1, а Замовник зобов`язався в порядку та строки передбачені договором надати Підряднику фронт робіт, здійснювати всі залежні від Замовника організаційні та правові дії, необхідні для виконання робіт, приймати виконані роботи та оплачувати їх у встановлені строки;
- 31.07.2017 року між Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл (підрядник) укладено Додаткову угоду до Додаткового договору № 2 від 26.05.2016 року до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року, якою внесено зміни до абз. 6 п. 1 Додаткового договору № 2, в тому числі у вид робіт, з урахуванням якої Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл зобов`язалося виконувати частину будівельних робіт, необхідних для будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний» по вул. Фонтанська дорога, 118-а у м. Одесі, що включає будівельні роботи за Будинками № 1, № 2 та № 3;
- за зазначеними договорами Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса передавав Товариству з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл матеріали на виконання робіт за договорами;
- з 30.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл відмовилось від виконання робіт за договорами та більше не з`являлось на будівельному майданчику, роботи не виконувало, а значить не використовувало жодних матеріалів замовника;
- Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл визнає за собою зобов`язання щодо повернення товарно-матеріальних цінностей на суму більш ніж предмет позову, а саме на 2800000,00 грн., оскільки у травні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл направило заявнику підписані з його боку акти приймання-передачі будівельних матеріалів, які заявник відмовився підписувати у зв`язку з фактичною відсутністю зазначених будівельних матеріалів; 
- заявник вважає, що в нього виникло право вимоги будівельних матеріалів, які були передані Товариству з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл, загальна вартість яких складає 2500000,00 грн.;
- у Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл не має жодного майна, на яке може бути звернуто стягнення у разі задоволення позову.
За таких обставин, на думку заявника, вжиття заходу забезпечення позову обумовлено необхідністю забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, виходячи з імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, які будуть заявлені Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
На підтвердження обставин, викладених в заяві, Обслуговуючим кооперативом “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса додано:
- копію Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року;
- копію додаткового договору від 26.05.2016 року до Договору будівельного підряду №БП-15 від 31.08.2015 року;
- копію додаткового договору № 1 від 26.05.2016 року до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року;
- копію додаткового договору № 2 від 26.05.2016 року до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року;
- копію додатку № l до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015року;
- копію додатку № 2 до Договору будівельного підряду № БП-15 від 31.08.2015 року;
- копію Акту приймання-передачі фронту робіт від 26.05.2016 року;
- копії актів прийому-передачі ТМЦ замовника № 179 від 19.03.2020 року, № 99 від 17.02.2020 року, № 112 від 25.02.2020 року, № 113 від 25.02.2020 року, № 131 від 02.03.2020 року, № 148 від 10.03.2020 року, № 149 від 10.03.2020 року, № 150 від 10.03.2020 року, №151 від 10.03.2020 року, № 152 від 10.03.2020 року, № 157 від 11.03.2020 pоку, № 158 від 11.03.2020 року, № 169 від 16.03.2020 року, № 174 від 18.03.2020 року, № 180 від 19.03.2020 року, № 181 від 19.03.2020 року, № 184 від 20.03.2020 року, № 186 від 23.03.2020 року, №193 від 24.03.2020 року, № 197 від 26.03.2020 року, № 198 від 27.03.2020 року;
- копії актів повернення ТМЦ Замовника № 5 від 15.05.2020 року, № 6 від 15.05.2020 року, № 7 від 15.05.2020 року, № 8 від 15.05.2020 року, № 9 від 15.05.2020 року;
- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майно щодо суб`єкта з кодом ЄДРПОУ 36398397.
Також колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що в лютому 2021 року Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл про стягнення 9462873,90 грн., за якою Господарським судом Одеської області ухвалою 01.03.2021 року відкрито провадження у справі № 916/409/21.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Забезпечення позову – це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Наведена правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, і у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.
Отже заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. Вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. 
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як було зазначено вище за текстом, в даному випадку заява про забезпечення позову подана до звернення до суду із позовною заявою, проте колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що в лютому 2021 року Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл про стягнення 9462873,90 грн., за якою Господарським судом Одеської області ухвалою 01.03.2021 року відкрито провадження у справі №916/409/21.
При цьому, звертаючись із заявою про забезпечення позову про накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл у розмірі 2500000,00 грн. у справі Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса посилався на те, що у Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл не має жодного майна, звернути стягнення на яке можливо було б у разі задоволення його позовних вимог, а тому існує ймовірність утруднення фактичного виконання рішення суду у майбутньому.
Дослідивши обставини викладені в заяві, а також докази, надані заявником на їх підтвердження, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.
Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майно щодо суб`єкта з кодом ЄДРПОУ 36398397 (Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл) за відповідачем не зареєстроване будь-яке нерухоме майно, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги позивача за поданим ним позовом.
Отже, єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду у цій справі, фактично, можуть бути лише грошові кошти, що акумулюються (перебуватимуть) на рахунках, що належать відповідачу.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що застосований місцевим господарським судом захід забезпечення позову, а саме, накладення арешту на грошові кошти Товариство з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл у межах заявленої до стягнення суми, є обґрунтованим, адекватним, відповідає предмету спору, спрямований запобігання виникненню можливих перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суду у постанові 24.02.2021 року у справі № 916/2364/20.
Посилання скаржника на неадекватність та неспівмірність заходів забезпечення позову, вжитих судом, із заявленими позовними вимогами, необґрунтованість таких заходів забезпечення позову та порушення збалансованості інтересів сторін, судовою колегією відхиляються, оскільки скаржник не спростував підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках у банківських установах у межах оспорюваної суми, а також відповідні висновки судів першої інстанції та не зазначив, яким чином накладення арешту на грошові кошти товариства на відкритих ним рахунках у банківських установах у межах оспорюваної суми порушує його права, не зазначив про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, а тому судова колегія зазначає, що скаржник не спростував імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у цій справі про задоволення позову в разі невжиття заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках у банківських установах у межах частини спірної суми.
Схожий за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18, від 27.06.2019 року у справі № 916/73/19 та від 16.02.2021 року у справі № 910/16866/20.
Також судова колегія зауважує, що скаржником не доведено, що застосування заходів забезпечення позову будь-яким чином порушує його права та охоронювані законом інтереси відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, або призведе до втручання у звичайну діяльність відповідача.
Крім того, необхідно наголосити, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору. 
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19 та від 14.02.2020 року у справі № 916/2278/19.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.09.2020 у справі №921/634/19, накладення арешту в межах ціни позову на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.
Тобто, з метою недопущення незаконного обмеження право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, суд застосовуючи такий спосіб забезпечення позову, як накладання арешту на грошові кошти, обов`язково має дослідити чи не перебільшує сума коштів, на яку накладається арешт, суми позову у справі.
В даному випадку, як вже зазначалось раніше, Обслуговуючий кооператив “Житлово-будівельний кооператив “Морський 1”, м. Одеса звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл про стягнення 9462873,90 грн., тоді як арешт оскаржуваною ухвалою накладено на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл лише у розмірі 2500000,00 грн., тобто на суму, яка на перебільшує розміру заявлених в подальшому позовних вимог, а тому задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову у повному обсязі, за переконанням судової колегії, є обґрунтованим.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладання арешту на грошові кошти за переконанням судової колегії лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у відповідача та існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог. 
Що стосується доводів Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл щодо зустрічного забезпечення позову, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Комплексний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що вирішення питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення саме за ініціативою суду є виключно правом суду, і лише подача відповідного клопотання зацікавленим учасником справи створює вже обов`язок суду вирішити позитивно чи негативно дане питання.
За відсутності відповідного клопотання про вжиття судом заходів щодо зустрічного забезпечення місцевий суд, з огляду на викладені норми, міг і не розглядати питання вжиття зустрічних заходів забезпечення позову, при цьому доказів наявності такого клопотання матеріали оскарження ухвали не містять та факт відсутності звернення до суду з таким клопотанням не заперечується скаржником.
Отже, порушення місцевим судом норм процесуального права в даному випадку не вбачається.
Аналогічної правової позиції дотримується Касаційний господарський суд зокрема у постановах зі справ: від 18.07.2018 року № 916/2851/17, від 03.12.2018 року № 903/246/18, від 03.12.2018 року № 916/1040/18, від 15.01.2019 року № 915/870/18, від 25.02.2019 року №924/789/18, від 25.02.2019 року № 924/790/18, від 11.03.2019 року № 904/4795/18, від 11.06.2019 року № 916/2933/18, від 18.06.2019 року № 904/661/19, від 27.06.2019 року №916/73/19.
З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, висновками суду та доводами, викладеними в постанові суду апеляційної інстанції, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування ухвали.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Цели”, м. Ізмаїл на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 року про забезпечення позову у справі № 916/312/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 18.05.2021 року. 
Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	В.М. Головей	
 	А.І. Ярош