Постанова 
Іменем України
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 361/937/19-ц
провадження № 61-13187св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державне підприємство «Укрхімтрансаміак»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року у складі судді Петришин Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (далі - ДП «Укрхімтрансаміак»), третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовну заяву мотивовано тим, що з 15 червня 2010 року він перебував 
у трудових відносинах з ДП «Укрхімтрансаміак». Наказом від 08 січня 
2019 року № 4-к-о його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.
ОСОБА_1 вважав, що зазначений наказ є незаконним, оскільки 
у відповідача фактично не відбулися зміни в організації виробництва і праці, відповідач мав можливість, але не здійснив його переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві та не врахував наявність у нього переважного права залишення на роботі. 
Разом із тим, ОСОБА_1 посилався на те, що при його звільненні було допущено ряд порушень, які також призвели до незаконності звільнення, зокрема: звільнення у зв`язку зі скороченням та реорганізацією відбувалось за фактичної відсутності такої процедури, було порушено порядок отримання згоди на звільнення у профспілки підприємства та не отримано погодження на звільнення у Всеукраїнської профспілки працівників трубопровідного транспорту, не враховано його переважного права на залишення на роботі, умисно, як він вважав, не пропонувались посади, які рівнозначні його досвіду та кваліфікації.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним 
та скасувати наказ ДП «Укрхімтрансаміак» від 08 січня 2019 року № 4-к-о про його звільнення із займаної посади; поновити його на роботі з 08 січня 
2019 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано наказ ДП «Укрхімтрансаміак» від 08 січня 2019 року № 4-к-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді радника директора ДП «Укрхімтрансаміак» з 08 січня 2019 року.
Стягнуто з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 396 717,75 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення розміру заробітної плати за один місяць піддано негайному виконанню.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ДП «Укрхімтрансаміак» при вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі не проводив аналіз кваліфікації працівників і продуктивності їх праці. Рішення про залишення на роботі того чи іншого працівника на власний розсуд приймав керівник підприємства, що підтверджено в ході розгляду справи судом першої інстанції свідком ОСОБА_3 . Позивач мав більший досвід, який необхідний для виконання функцій радника директора 
ДП «Укрхімтрансаміак», проте йому не було запропоновано жодних посад, 
які б відповідали його кваліфікації і досвіду, аналіз його продуктивності 
і праці не проводився. Відповідачем не було дотримано вимог статті 42 КЗпП України при вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі позивача. Рішення про залишення на роботі того чи іншого працівника 
на власний розсуд приймав керівник підприємства. Позивачу не було запропоновано жодних посад, які б відповідали його кваліфікації і досвіду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу ДП «Укрхімтрансаміак» задоволено частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року змінено. Доповнено абзац третій резолютивної частини рішення після слів «у розмірі 396 717 (триста дев`яносто шість тисяч сімсот сімнадцять) грн 75 коп.» словами: «сума визначена без відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів». У іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2020 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ДП «Укрхімтрансаміак» при вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі не проводив аналіз кваліфікації працівників і продуктивності їх праці. Рішення про залишення на роботі того чи іншого працівника на власний розсуд приймав керівник підприємства, що підтверджено в ході розгляду справи судом першої інстанції свідком ОСОБА_3 . Позивач мав більший досвід, який необхідний для виконання функцій радника директора 
ДП «Укрхімтрансаміак», проте йому не було запропоновано жодних посад, 
які б відповідали його кваліфікації і досвіду, аналіз його продуктивності 
і праці не проводився. Відповідачем не було дотримано вимог статті 42 КЗпП України при вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі позивача. Рішення про залишення на роботі того чи іншого працівника 
на власний розсуд приймав керівник підприємства. Позивачу не було запропоновано жодних посад, які б відповідали його кваліфікації і досвіду.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважав, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції має бути доповнена, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення не зазначено, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з ДП «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 , розрахована без віднімання сум податків і зборів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду 
ОСОБА_2 , посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій 
в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та встановили обставини, 
що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів 
(пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України), просив скасувати рішення суду першої інстанції 
та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Касаційну скаргу мотивовано тим, що у відповідача дійсно відбувся процес упорядкування структурних підрозділів з метою уникнення дублювання функцій, оптимізації чисельності адміністративно-управлінського персоналу, у зв`язку із чим мали місце зміни в організації виробництва і праці, 
що призвели до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень статті 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору.
Позивачу було запропоновано всі вакантні посади на момент його звільнення, проте ним не було підтверджено можливість зайняття вакантної посади електромонтера відповідно до поданої ним заяви.
ОСОБА_2 вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки ненадання вмотивованої відмови первинної профспілкової організації 
ДП «Укрхімтрансаміак» є підставою вважати, що профспілковим комітетом було погоджено зміни в організації виробництва та праці, які можуть призвести до вивільнення працівників і надалі листом від 02 січня 2019 року профспілковим комітетом було погоджено вже безпосереднє звільнення позивача. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року було відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи 
№ 361/937/19 із Броварського міськрайонного суду Київської області.
У грудні 2020 року справа № 361/937/19 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року справу № 361/937/19-ц призначено до розгляду.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом УДП «Укрхімтрансаміак» від 15 червня 2010 року № 101-к-о 
ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника відділу договорів 
та тендерних процедур юридичного департаменту. 
Наказом УДП «Укрхімтрансаміак» від 22 липня 2010 № 139-к-о ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника юридичного департаменту.
01 вересня 2016 року наказом № 340-к-о ОСОБА_1 було переведено 
на посаду радника директора.
Наказом від 30 березня 2018 року № 56 було затверджено штатний розпис працівників головного підприємства. Згідно цього штатного розпису, штат працівників налічував три посади радників директора при загальній чисельності працівників - 129,5 осіб.
11 травня 2018 року адміністрація ДП «Укрхімтрансаміак» звернулася 
до профспілкового комітету первинної профспілкової організації 
УДП «Укрхімтрансаміак» з повідомленням про те, що з метою удосконалення організаційної структури ДП «Укрхімтрансаміак», для оптимізації роботи підрозділів підприємства, підвищення ефективності прийняття управлінських рішень за рахунок усунення дублювання функціональних обов`язків, раціонального використання трудових ресурсів та оптимізації штатної чисельності працівників, заплановано проведення реорганізації 
ДП «Укрхімтрансаміак», що призведе до зміни істотних умов праці 
та вивільнення працівників, та просила надати відповідь відповідно 
до пункту 3.1. колективного договору, що підтверджується відповідним листом № 556 (а. с. 59, т. 1).
21 травня 2018 року первинна профспілкова організація 
УДП «Укрхімтрансаміак» Всеукраїнської профспілки працівників трубопровідного транспорту України у відповідь на зазначене звернення адміністрації УДП «Укрхімтрансаміак» щодо погодження реорганізації підприємства, профспілковий комітет повідомив про те, що взяв до відома повідомлення про проведення реорганізації УДП «Укрхімитрансаміак» 
та його територіальних підрозділів», що підтверджується відповідним листом № 1 (додаток 15) (а. с. 98, т. 1).
Листом ДП «Укрхімтрансаміак» від 30 травня 2018 року № 640 просило Міністерство економічного розвитку та торгівлі України погодити організаційну структуру підприємства, оскільки за результатами аналізу функцій та завдань було виявлену низку негативних факторів, які 
не дозволяють на належному рівні організувати роботу підприємства, зокрема, дублювання функцій різними структурними підрозділами, виконання ними непритаманних їм завдань, неефективність прийняття управлінських рішень у зв`язку з недосконалістю організаційної структури, координація роботи окремого структурного підрозділу декількома заступниками директора, надання заступнику директора повноважень, які 
не віднесено до видів діяльності, передбачених статутом підприємства 
(а. с. 99, т. 1).
Згідно наказу ДП «Укрхімтрансаміак» від 12 жовтня 2018 року № 172 затверджено організаційну структуру підприємства, погоджену Міністерством економічного розвитку та торгівлі України листом 
від 04 червня 2018 року № 3241-10/23854-08, яка введена в дію з 12 жовтня 2018 року (а. с. 22, т. 1).
Зазначеним наказом визначена втрата чинності попередньою організаційною структурою підприємства, затвердженою наказом 
від 01 березня 2018 року № 34, проте радники директора, як і у попередній організаційній структурі залишились (а. с. 22, 23, т. 1).
Наказом ДП «Укрхімтрансаміак» від 12 жовтня 2018 року № 174 затверджено новий штатний розпис працівників головного підприємства 
ДП «Укрхімтрансаміак» у новій редакції (а. с. 24, т. 1). 
Згідно нового штатного розпису залишилась одна посада радника директора (а. с. 25-28, т. 1).
06 листопада 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про затвердження нового штатного розпису, у якому скорочено три посади радника директора, та запропоновано перелік посад для переведення, а також попереджено про звільнення його 08 січня 2019 року у разі відмови від пропозиції. 
Із зазначеним повідомленням ОСОБА_1 ознайомився 06 листопада 
2018 року (а. с. 29-31, т. 1).
ОСОБА_1 були запропоновані посади некваліфікованих робітників наявні у м. Лозова та м. Куп`янськ Харківської області, м. Горлівка Донецької області, м. Миколаїв та м. Южне Одеської області, та, зокрема, одна посада радника директора у м. Лозова.
25 травня 2018 року профспілковий комітет первинна профспілкова організація УДП «Укрхімтрансаміак» Всеукраїнської профспілки працівників трубопровідного транспорту України інформував адміністрацію підприємства про те, що прийняв «до відома» інформацію про можливу реорганізацію підприємства.
07 листопада 2018 року ОСОБА_1 погодився із переведенням на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 
6-го розряду служби головного енергетика Миколаївського управління магістрального аміакопроводу, та подав у відділ кадрів відповідну заяву 
(а. с. 32, т. 1).
Відповідно до пункту 3.1. колективного договору УДП «Укрхімтрансаміак» адміністрація зобов`язується погоджувати з профспілковим комітетом ліквідацію (реорганізацію), перепрофілювання підприємства, зміни 
в організації виробництва і праці, які можуть призвести до вивільнення працівників. Без отримання згоди профспілкового комітету рішення адміністрації про ліквідацію (реорганізацію), перепрофілювання підприємства, а також рішення про зміни в організації виробництва і праці, що можуть призвести до вивільнення працівників, вважаються неприйнятими.
Наказом ДП «Укрхімтрансаміак» від 08 січня 2019 року № 4-к-о звільнено ОСОБА_1 із займаної посади радника директора з 08 січня 2019 року 
у зв`язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 33, т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення 
від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду 
та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені 
з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Однією з гарантій забезпечення права громадянин на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови 
у прийнятті і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір 
до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва 
і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору 
з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої 
є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, 
у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився 
на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.
Аналогічні положення містяться і у частині шостій статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 
статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником 
або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва 
і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу 
або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю 
і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами 
в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої 
статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, 
що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, тобто всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, 
чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 
2019 року у справі № 753/3889/17 (провадження № 61-34640св18).
Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих 
і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 
1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу 
за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Відповідно до частин першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку 
за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази 
і надавши їм належну оцінку, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог процедури звільнення, а саме: відповідачем не було запропоновано позивачу жодних посад, які б відповідали його кваліфікації і досвіду, натомість, були запропоновані технічні спеціальності за межами м. Києва; аналіз його продуктивності і праці не проводився; 
не було враховано переважне право, як вважав позивач, на залишення його на роботі і ці обставини не були спростовані відповідачем. 
При цьому, як встановлено судом, позивач погодився на переведення 
на посаду електромонтера, надав у відділ кадрів відповідну заяву, проте відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Отже, встановлені та зазначені у судових рішеннях обставини, яким суди дали належну правову оцінку в цілому свідчать про порушення відповідачем порядку звільнення позивача з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та обґрунтованості його позовних вимог про захист його трудових прав шляхом поновлення на роботі на попередній посаді 
і виплаті на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, 
що резолютивна частина рішення суду першої інстанції має бути доповнена, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення не зазначено, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з ДП «Укрхімтрансаміак» 
на користь ОСОБА_1 розрахована без віднімання сум податків і зборів.
Висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним 
у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2018 року у справі № 758/5386/15-ц (провадження 
№ 61-376св17), 03 квітня 2019 року у справі № 638/16244/16-ц (провадження № 61-30473св18), 26 червня 2019 року у справі № 641/5330/16-ц (провадження № 61-19724св18), 09 січня 2020 року у справі 
№ 757/60544/16-ц (провадження № 61-8894св19), 29 січня 2020 року у справі № 742/532/18 (провадження № 61-3607св19), 21 лютого 2020 року у справі 
№ 295/14195/18 (провадження № 61-11745св19) та від 27 березня 2020 року у справі № 465/6661/16 (провадження № 61-17396св19), на які ОСОБА_2 посилався, як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, 
та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявників з висновками щодо 
їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції 
від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру 
до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок 
та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили 
в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишає без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року 
у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович