КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                               
Справа № 382/1173/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7476/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
07 червня 2021 року                                                                                                           м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                                                                                                                                                                                      
                                         
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Кисіль О.А.,-    
 
    встановив:
 
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень укладення кредитного договору з відповідачем та видачі кредитної картки. Крім того, позивачем не надано підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг. 
Проте з такими висновками суду погодитися не можна.
Обґрунтовуючи пред`явлений позов, банк зазначив, що 11 лютого 2014 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н. 
Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4 200 грн 00 коп.
Банк зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна Голд».
Крім того, банк вказав, що відповідач належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 16 серпня 2020 року становить 17 015 грн 59 коп., з яких:
-        9 759 грн 65 коп. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0 грн 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредита; 9 759 грн 65 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 
-        0 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками;
-        0 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;
-        3 410 грн 32 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625:
-        3 845 грн 62 коп. - нарахована пеня;
-        0 грн 00 коп. - нараховано комісії.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження позовних вимог банком надано анкету-заяву № б/н від 11 лютого 2014 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу кредитних карток, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 лютого 2014 року станом на 29 лютого 2016 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 лютого 2014 року станом на 30 вересня 2019 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 лютого 2014 року станом на 16 серпня 2020 року, виписку за договором № б/н станом на 18 серпня 2020 року.   
Так, у наведеній анкеті-заяві від 11 лютого 2014 року, підписаній сторонами, містяться лише анкетні дані ОСОБА_1 . При цьому відсутні: тип картки, умови договору про встановлення кредитного ліміту, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У анкеті-заяві від 11 лютого 2014 року розмір процентної ставки не зазначений.
Наведені Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розуміввідповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачемкредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Матеріали справи не містять доказів досягнення сторонами домовленості щодо розміру процентів або встановлення сторонами у договорі обов'язку сплати пені за порушення умов кредитного договору.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пенею є безпідставними.
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що матеріали справи містять виписку за договором № б/н станом на 18 серпня 2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувався карткою, періодично здійснював поповнення картки. Відтак фактично отримані кошти відповідач зобов`язаний повернути банку.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н станом на 30 вересня 2019 року, за період з березня 2016 року по 30 вересня 2019 року, позичальником внесені кошти на погашення заборгованості у розмірі 18 128 грн 40 коп.
Згідно наданої банком виписки по рахунку за договором № б/н станом на 18 серпня 2020 року, за період з лютого 2014 року по березень 2016 року, позичальником внесено кошти на погашення заборгованості у розмірі 8 098 грн 00 коп.
Отже, загалом позичальником внесено кошти у розмірі 26 226 грн 40 коп., що підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по рахунку.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 лютого 2014 року станом на 29 лютого 2016 року, за період з лютого 2014 року по лютий 2016 року, заборгованість за тілом кредита становить 4 190 грн. 00 коп.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 лютого 2014 року станом на 30 вересня 2019 року, за період з березня 2016 року по вересень 2019 року, витрати клієнтом кредитних коштів складають 11 413 грн 50 коп.
Отже, загальний розмір фактично отриманих кредитних коштів становить 22 827 грн 00 коп., що підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по рахунку.
Враховуючи наведене, фактично отримані кошти (тіло кредиту) відповідач повернув банку, а тому підстави для їх стягнення відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 18 березня 2021 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-       
   постановив:
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови виготовлено 07 червня 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                                   Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                                    С.Г. Музичко

 
                                                                                                                               В.І. Олійник