КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 червня 2021 року                                                                                    м. Київ
                                                                     
Справа №754/11535/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/6049/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва  ухваленого під головуванням судді Панченко О.М. 29 січня 2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 29 січня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 10000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2019 року між сторонами було укладено договір побутового підряду, відповідно до якого відповідач зобов`язаний був здійснити ремонтні роботи у квартирі дружини позивача - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Дані ремонтні роботи повинні були бути виконані у строк до кінця травня 2020 року. За виконання робіт позивачем було сплачено 24 жовтня 2019 року відповідачу попередню плату, шляхом переведення коштів на картковий рахунок відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 10000,00 грн, на підтвердження чого надано дублікат квитанції. Але станом на 09 травня 2020 року обумовлені ремонтні роботи відповідачем виконано не було, він перестав відповідати на телефонні дзвінки, жодних будівельних матеріалів та обладнання в квартирі відповідач не залишив та фактично зник з отриманими грошовими коштами.
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.
 
Не погодився із зазначеним рішенням суду позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій він посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Представник позивача вказує на те, що позивачем на підтвердження обставин виникнення між сторонами правовідносин щодо побутового підряду, надано доказ - дублікат квитанції №Р24А685693579А09146 від 24 жовтня 2019 року щодо перерахування/сплати позивачем суми коштів в розмірі 10000, 00 грн - який у відповідності до прямих вказівок ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» є допустимим доказом існування відповідного факту - укладення договору побутового підряду, а тому протилежні висновки суду в цій частині є необгрунтованими. Також вказує на те, що він разом із дружиною планували до початку літа 2020 року вселитися до квартири, однак не змогли це зробити через порушення  відповідачем своїх зобов`язань щодо проведення ремонтних робіт належним чином. Отже, для відновлення власних порушених прав позивач змушений прикладати додаткові зусилля, що тягне за собою як додаткові витрати, так і порушення сталого життєвого укладу. Завдану відповідачем моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 3 000,00 грн.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
 
Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не направив.
 
 Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрований як фізична особа - підприємець, з надання послуг у вигляді: електромонтажні роботи (основний); установлення стлярних виробів; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; штукатурні роботи; малярні роботи та скління; покриття підлоги й облицювання стін (а.с. 17).
Як наголошує позивач в своєму позові, 01 вересня 2020 року між ним та відповідачем як суб`єктом господарювання, було укладено договір побутового підряду, яким передбачено виконання відповідачем ремонтних робіт у квартирі дружини позивача - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
З дубліката квитанції №Р24А685693579А09146 від 24 жовтня 2019 року вбачається, що позивачем було перераховано на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. В призначенні платежу зазначено «переказ на картку ПриватБанку» (а.с. 7).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Статтею 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» роботою, що виконується за договором побутового підряду, є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Підрядник не має права нав`язувати замовникові включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг.
Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а допустими є докази, отримані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
 
З наведених обставин справи вбачається, що відповідач - ОСОБА_2 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрований як фізична особа - підприємець, з надання послуг у вигляді: електромонтажні роботи (основний); установлення столярних виробів; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; штукатурні роботи; малярні роботи та скління; покриття підлоги й облицювання стін. 
На підтвердження укладення між сторонами договору побутового підряду на виконання робіт, позивачем до суду було надано дублікат квитанції №Р24А685693579А09146 від 24 жовтня 2019 року про перерахування позивачем на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10000,00 грн. Однак, в графі призначення платежу зазначено «переказ на картку ПриватБанку», тобто не зазначено конкретну інформацію щодо мети перерахування позивачем коштів в розмірі 10000, 00 грн на рахунок відповідача. Тобто вказана квитанція підтверджує факт здійснення переказу коштів позивачем на користь відповідача. Разом з тим, з неї не вбачається наявності домовленості сторін щодо надання послуг або виконання робіт останнім за договором підряду. А тому вказана квитанція не є доказом, (документом), що підтверджує факт укладення договору підряду. Будь - яких інших доказів на підтвердження укладення між сторонами договору підряду а також обставин не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань суду представлено не було
Разом з тим, положення ст. ст. 14,81 ЦПК України визначають обов`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються, і такі докази мали бути надані позивачем при зверненні до суду. 
Також положення ЦПК України визначають принцип диспозитивності, який визначає межі розгляду справи судом. Позивачем визначені підстави позову, як стягнення коштів за неналежне виконання зобов`язання, інших підстав не заявлено. Однак, у разі наявності безпідставно одержаних відповідачем коштів позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншими позовними вимогами на підставі ст. 1212 ЦК України.
Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову правильно виходив з того, що позивач не надав будь - яких доказів ні про укладення договору підряду з відповідачем на виконання робіт, ні про сплату відповідачу коштів за виконання таких робіт.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням умов договору, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що така вимога також не підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга фактично є повторенням позовної заяви та не містить фактичних тверджень на спростування висновків суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва  від 29 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук