П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/137/21	
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Південного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ: 

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі позивач, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця») звернулося до суду із позовом до Південного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку Південного офісу Державної аудиторської служби України про результати закупівлі UA-M-2020-12-01-000016.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» - повернуто на підставі п. 3 ч.4 ст. 169 КАС України.
Не погоджуючись з ухвалою суду АТ  "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», подало апеляційну скаргу.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» - повернуто апелянту на підставі п.1 ч.4 ст. 298 КАС України. 
На вказану ухвалу апеляційного суду АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» було подано касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2021 року ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року скасовано, а справу направлено до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду, на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року за апеляційною скаргою АТ  "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

В апеляційній скарзі, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, із посиланням на положення Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року № 452 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» зазначав про наявність повноважень Голови правління Товариства представляти інтереси останнього в Україні та за її межами, представляти Товариство у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами, міжнародними організаціями, а також права першого підпису на довіреностях від імені товариства. Крім того, апелянт зауважував, що довіреності від імені Товариства повинні бути підписані щонайменше двома особами: членами правління та/або іншими уповноваженими на це особами та виключно за таких умов вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу.
Також в апеляційній скарзі апелянт наголошував на тому, що суд першої інстанції не скористався можливістю самостійної перевірки повноважень, які в його суб`єктивному розумінні є належними, а переклав таке своє право у вигляді обов`язку на позивача. Отже, на думку апелянта, повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є застосуванням з боку суду «надмірного формалізму», що перешкоджає практичному та ефективному доступові до правосуддя.
Відповідач, Південний офіс Державної аудиторської служби України, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», подано позов про визнання протиправним та скасування висновку Південного офісу Державної аудиторської служби України про результати закупівлі UA-M-2020-12-01-000016. 
Позовну заяву підписано начальником юридичної служби регіональної філії «Львівська залізниця» О.І. Копиком, на підтвердження повноважень якого надано копію нотаріально посвідченої довіреності в порядку передоручення від 02.07.2020 року, згідно якої АТ «Українська залізниця» від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Ісаєнко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 01.07.2020 року за реєстрованим № 2455 діють директор виконавчий регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» Черніцький Р.Р. та заступник директора виконавчого регіональної філії з фінансово-економічних питань регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» Іщук Ю.К., в порядку передоручення уповноважують начальника підрозділу «Юридична служба» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» Копика О.І. здійснювати дії, пов`язані з діяльністю регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».
Також позовна заява підписана представником регіональної філії «Львівська залізниця» адвокатом Завалішиним Ю.О., на підтвердження повноважень якого надано копію довіреності від 16.01.2020 року № Ц/6-44/14-20, згідно якої АТ «Українська залізниця» в особі голови правління ОСОБА_1 та члена правління ОСОБА_2 , які діють на підставі Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938), постанови Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 815 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2019 № 6-р та довіреності від 21.08.2019 № 6191 посвідченої Ісаєнко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу уповноважує адвоката Завалишина Ю.О., представляти та захищати інтереси АТ «Українська залізниця».
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року  позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»  акціонерного товариства «Українська залізниця» - повернуто.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», виходив з того, що адміністративний позов підписано та подано від імені АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», особами, які не підтвердили належним чином свої повноваження щодо підписання цього позову. 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів, з урахуванням висновків касаційного суду, дійшла таких висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 3 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка немає адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно із ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 59 КАС України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Згідно із ч.3 ст. 59 КАС України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
У відповідності до ч.8 ст.59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Слід зазначити, що представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 Цивільного Кодексу України довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.
Отже, юридичні особи, суб`єкти владних повноважень беруть участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
При цьому, у порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.
Також слід зазначити, що дія ст. 59 КАС України не поширюється на випадки самопредставництва юридичної особи. Інші норми вказаного Кодексу також не вимагають додавання до апеляційної скарги документів, що підтверджують повноваження відповідного керівника у випадку самопредставництва юридичної особи.
Таким чином, керівник юридичної особи має право реалізувати процесуальні права сторони без подання документів, що засвідчують його повноваження.
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів враховує позицію, яка була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №826/5500/18, якою сформульовано універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у ч. 1 ст. 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.
Так, приписами ч. 1 ст. 10 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Таким чином, за наявності сумнівів щодо наявності у особи, що підписала заяву (скаргу), повноважень на вчинення таких дій в порядку самопредставництва юридичної особи, суд може скористатися відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або відомостями, які розміщено на офіційному вебсайті позивача, а у разі неусунення таких сумнівів - запропонувати заявнику (скаржнику) надати додаткові документи на підтвердження таких повноважень у порядку, встановленому ст. 169 КАС України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви з тих підстав, що адміністративний позов підписано та подано від імені АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», особами, які не підтвердили належним чином свої повноваження щодо підписання цього позову.
Також колегія суддів враховує, що суд не позбавлений процесуальної можливості пересвідчитись у наявності такого права, зокрема, скориставшись безкоштовним онлайн доступом до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також іншими джерелами, що містять офіційну відкриту інформацію щодо керівництва товариства, зокрема, відомостями, розміщеними на його офіційному вебсайті.
Трактування положень статті 59 КАС у протилежному аспекті є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя, що полягає у надмірному формалізмі.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в справі “Беллет проти Франції”, в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, ухвала суду першої інстанції скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи допущено порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскільки ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат передбачає у разі вирішення справи по суті спору, питання розподілу судових витрат, понесених апелянтом при оскаржені ухвали суду першої інстанції, має бути вирішено при ухвалені судом першої інстанції судового рішення по суті спору, або при постановленні ним ухвал, якими суд закриває провадження у справі або залишає позовну заяву без розгляду, у випадках, встановлених нормами КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року - скасувати. 
Справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Південного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку - направити на розгляд до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повний текст судового рішення складений 14.06.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шевчук О.А.    Турецька І.О.