ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/107/21
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді        Березкіної О.В. (доповідач),
                      суддів     Антоніка С.Г., Іванова О.Г.( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження керівника апарату суду від 02.06.2021року).
Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.   
Представники сторін:  
від позивача: Пясецький Д.В. (в режимі відеоконференції) адвокат, довіреність №14-15  від 15.01.2021 р.;
представник відповідача не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції)  апеляційну скаргу    Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2021 року (суддя Бєлік В.Г.) у справі № 904/107/21 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 
до Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м. Жовті Води
про стягнення заборгованості у загальному розмірі 868 568,29 грн. за договором постачання природного газу № 3579/18-БО-3 від 08.10.2018 року.

ВСТАНОВИВ:
Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернувся до Комунального підприємства "ЖОВТОВОДСЬКТЕПЛОМЕРЕЖА" із позовом про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 3579/18-БО-3 від 08.10.2018 року у загальному розмірі  868 568,29 грн., з яких: пеня - 416 228,42 грн.; 3% річних - 113 372,97 грн., інфляційні втрати - 109 411,65 грн., збитки - 229 555,25 грн.  
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2021 року у справі №904/107/21 позов задоволено частково.
Суд стягнув з Комунального підприємства "Жовтоводськатепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  пеню у розмірі 249 737, 05 грн., 3% річних у розмірі 113 372, 97 грн., інфляційні втрати у розмірі       109 411, 65 грн., збитки у розмірі 229 555, 25 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 028, 52 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду в незадоволеній частині, позивач – Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся з  апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2021 у справі № 904/107/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 166 491,37 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на порушення  судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду  першої інстанції  обставинам  справи,  що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення  пені.
Зокрема, апелянт посилається на те, що  зменшуючи розмір  заявленої до стягнення пені,    суд першої інстанції  повинен був   врахувати не лише майновий стан  сторін, а  й інші інтереси  сторін.
Так,   станом на 01.07.2020 року  торгова дебіторська заборгованість  перед  позивачем з боку   споживачів становила 49,421 млрд. грн., має тенденцію до зростання, а станом на 30.09.2020 відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 78,419 млрд грн, довгострокових - 89,097 млрд грн; всього 167,516 млрд грн., що свідчить про  значий обсяг несплаченої  заборгованості підприємств, нестачу коштів для  здійснення поточної  діяльності позивача.
Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що кошти, отримані відповідачем за вироблену теплову енергію для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, спрямовуються виключно на оплату отриманого від позивача природного газу, оскільки такі кошти розподіляються окрім оплати природного газу,  також на оплату послуг транспортування, розподілу такого газу, а також спрямовуються на поточний рахунок самого Відповідача.
Посилання місцевого господарського суду на те, що розрахунки між Позивачем та Відповідачем проводяться тільки з використанням рахунків із спеціальним режимом використання, є необгрунтованим та безпідставними.
Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2021 у справі № 904/107/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 166 491,37 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Центрального    апеляційного господарського суду від 19.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2021 року у справі №904/107/21, розгляд справи призначено на 02.06.2021 о 9 годині 30 хвилин .
В судовому засіданні 02.06.2021року представником  апелянта   підтримано доводи апеляційної скарги, а  представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, наданими йому процесуальними правами не скористався та не направив суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення. 
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення  суду оскаржується  позивачем лише в частині зменшення розміру пені на 45%, то  колегія суддів здійснює апеляційний перегляд  рішення саме в цій частині. 
З матеріалів справи вбачається, що Відповідно до пункту 7.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018), у разі невиконання споживачем умов пункту 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Звертаючись до відповідача із позовом про стягнення  416 228,42 грн. пені, позивач – Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору постачання природного газу №3579/18-БО-3 від 08.10.2018 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений газ, що є підставою  для стягнення   пені за період з 27.12.2018 по 25.10.2019. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд  першої інстанції,  що не було оспорено сторонами,   зазначив, що позивачем арифметично вірно розраховано розмір таких вимог, пеня нарахована в межах визначених положеннями частини шостої статті 232 Господарського процесуального кодексу України, отже, за вказаних обставин вимоги про стягнення 416 228,42 грн.  пені, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Разом з цим, зменшуючи розмір пені  на 45%  від належної до стягнення суми, господарський суд першої інстанції виходив з того, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 Договору); що відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, та оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу,  залежить від  розміру коштів, які  надійшли від споживачів.
Крім того, суд зазначив, що порушення строків виконання зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, а тому  дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 45%, що складає 249 737,05грн.
          Колегія суддів погоджується з такими  висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.          
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.    
У пункті 8.2 Договору (пункт 7.2 - в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018)  сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно пункту 6.1 договору (пункту 5.1- в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 – остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа ( включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу) він зобов`язується сплатити  постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що  діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.  
Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону. 
Оскільки зобов`язання з оплати природного газу виконані не у встановлений пунктом  6.1 Договору (пункт 5.1 - в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018), до 25 числа  (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу, то відповідач є таким, що допустив порушення зобов`язання.  
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 416 228,42 грн. пені за період з 27.12.2018 по 25.10.2019. 
Відповідач звернувся з клопотання про зменшення розміру пені до 10% від заявленої суми, а саме зменшити пеню до 41622 грн. ( а.с.87, т.2). 
Статтею 233 ГК України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Водночас, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з приписами частини 3 статті 551 ЦК України, право суду щодо зменшення розміру неустойки розширено: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тобто,  вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи, тощо.
Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 ГПК України .
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 27.03.2019 у справі №912/1703/18.
Верховний Суд зазначив, що реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень ст, 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо. 
Вирішуючи питання  щодо можливості зменшення  пені, суд першої інстанції   врахував наступні обставини.  
Так,   судом  встановлено, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленої пені, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Зменшуючи належну до стягнення суму пені, суд врахував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 “Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки” та той факт, що  відповідач  використовує  природний газ для виробництва  теплової енергії, яка споживається бюджетними  установами. Заборгованість  виникла внаслідок несплати споживачами  теплової енергії та несвоєчасного розрахунку Держави  внаслідок  відшкодування  пільг та субсидій,  та різниці в  тарифах.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Відповідно до абзацу 1 п. 7 Постанови № 217 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.
Згідно з п.13 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, кошти, що надійшли протягом операційного дня від споживачів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання газопостачального підприємства, уповноважений банк того ж операційного дня зараховує, згідно нормативу розподілу коштів, на:
1) поточний рахунок газопостачального підприємства - в частині наданих послуг з постачання природного газу за регульованим тарифом;
2) поточний рахунок газорозподільного підприємства - в частині наданих послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами;
3) поточний рахунок газотранспортного підприємства - в частині наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами;
4) розрахунковий рахунок власника природного газу в частині оплати за переданий, згідно договору купівлі-продажу, споживачу природний газ:
а) поточний рахунок зі спеціальним  режимом використання  Дочірньої  компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України";
б) поточний рахунок іншого власника природного газу.
Отже кошти, отримані відповідачем за вироблену теплову енергію для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, спрямовуються виключно на оплату отриманого від позивача природного газу.
Вирішуючи питання щодо   врахування майнового стану сторін, колегія суддів зазначає, що позивач є великим і економічно стабільним підприємством, яке є монополістом з постачання природного газу в регіоні і має постійне джерело надходжень грошових коштів. 
При цьому, доводи апелянта про те, позивач   має значний обсяг  несплаченої заборгованості  споживачів,  не спростовують наявність підстав для зменшення пені з огляду на наступне.
Так,  апелянт зазначає, що  станом на 30.09.2020 відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 78,419 млрд грн, довгострокових - 89,097 млрд грн; всього 167,516 млрд грн.
Поряд із цим позивачем не надано детальних розшифровок по Консолідованому звіту про фінансовий стан на 30.09.2020 в розрізі окремо ідентифікованих покупців/споживачів підприємств теплоенергетики, зокрема, обсягу заборгованості, яка обраховується за відповідачем із зазначенням суми такого боргу (заборгованості) протягом дії Договору постачання природного газу № 3579/18-БО-3.
Крім того, відповідно до загальновідомої інформації:
- звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), розміщеному на сайті (htpp://smida.gov.ua) у 2018 році ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як окрема юридична особа отримав чистий фінансовий результат: прибуток у розмірі 13 613      258 тис. грн. (рядок 2355),
- звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), розміщеному на сайті (htpp://smida.gov.ua) у 2019 році АТ "НАК "Нафтогаз України" як окрема юридична особа отримав чистий фінансовий результат: прибуток у розмірі 50 658      211 тис. грн. (рядок 2355).
Вищезазначене спростовує доводи позивача про нестачу коштів для здійснення його поточної діяльності, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2019/2020 років, а також про недотримання судом балансу інтересів сторін.
Судом враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що діяльність АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи, проте,  зменшення нарахованої пені на  45 %  на суму 166 491,37 грн. не призведе до порушення прав Позивача.
При цьому, доводи  позивача про те, що   відповідач     окрім рахунку зі спеціальним режимом  використання має  інші рахунки, які   може використовувати для оплати  за договором, як  і  те, що   відповідач здійснюєінші види діяльності, не спростовують    існування підстав для зменшення  пені з огляду на  вищезазначені докази.
За таких обставин, господарський суд першої інстанції, дотримуючись принципів справедливості, пропорційності у господарському судочинстві, збалансованості інтересів сторін, обґрунтовано задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 45%, що дорівнює 249737,05 грн.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті  рішення щодо зменшення пені, суд першої інстанції навів відповідне обґрунтування та  мотиви такого зменшення, а тому доводи  позивача є  безпідставними.
Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав  їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ   -  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2021 року  у справі № 904/107/21-   залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та  випадках, передбачених ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.06.2021року.

Головуючий суддя                                                                        О.В.Березкіна                          

Суддя                                                                                              О.Г.Іванов

Суддя                                                                                              С.Г.Антонік

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020 та 04.01.2021, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/107/21 поштою не надсилаються.
Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу:   Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,  Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м. Жовті Води.