УХВАЛА

15 квітня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/2942/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. — головуючого, Дроботової Т.Б., Міщенка І.С.
за участю секретаря судового засідання – Дерлі І. І.,
за участю представників сторін:
офісу ГП – Савицька О.В.,
відповідача-1 – Подоляк Р.Ю. (самопредставництво),
відповідача-2 – Волошин Б.М. (адвокат),
третьої особи – Геращенко В.І. (самопредставництво)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 (судді: Чорногуз М.Г. (головуючий), Агрикова О.В., Тищенко А.І.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 (суддя              Данилова М.В.)
за позовом Керівника Київської місцевої прокуратури №9
до:           1. Київської міської ради,
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:
Керівник Київської місцевої прокуратури № 9 (далі – Прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі – Київрада, Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" (далі – ТОВ "Смарт-Девелопмент", Відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення Київради №1442/5506 від 20.09.2018 "Про передачу ТОВ "Смарт-Девелопмент" земельної ділянки для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелів, офісних будівель та торгівельних приміщень з підземним паркінгом, на вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі м. Києва"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №1401 від 22.12.2018, укладеного між Відповідачами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Смарт-Девелопмент" як власник нерухомого майна площею 22,00 кв.м, яке знаходиться на земельній ділянці на вул. Механізаторів, 3 в м. Києві, згідно зі спірним рішенням Київради незаконно отримав в оренду земельну ділянку територіальної громади міста Києва площею 0,0599 га (кадастровий номер: 8000000000:72:186:0005) за вказаною адресою для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, оскільки площа земельної ділянки, наданої йому Відповідачем-1 в оренду, у 27 разів перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване, а тому право користування на іншу площу земельної ділянки (вільну від нерухомого майна) могло набуватись лише на конкурентних засадах. Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні, де заборонено будівництво житлових та інших об`єктів.
Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.
Рішенням господарського суду міста Києва міста Києва від 16.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі № 910/2942/19, позов задоволено у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано рішення Київради від 20.09.2018 №1442/5506 "Про передачу ТОВ "Смарт-Девелопмент" земельної ділянки для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готель, офісні будівлі, торгівельні приміщення з підземним паркінгом по вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі м. Києва".
Визнано недійсним договір оренди від 22.12.2018 №1401 земельної ділянки по вул. Механізаторів, 3 у Солом`янському районі м. Києва, укладений між Київрадою та ТОВ "Смарт-Девелопмент", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Судові рішення попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що: 
перехід права користування на спірну земельну ділянку на підставі статті 120 Земельного кодексу України не відбувся, оскільки попередній власник таке право користування не зареєстрував;
на спірній земельній ділянці розташована нерухомість Позивача, площа якої є значно меншою, ніж загальна площа земельної ділянки; 
земельну ділянку під нерухомістю Позивач вправі отримати без проведення земельних торгів, а іншу частину ділянки - виключно на конкурентних засадах
оскаржуваним рішенням Київрада змінила цільове призначення земельної ділянки, оскільки остання надана не для обслуговування об`єкта, а для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелів, офісних будівель та торгівельних приміщень з підземним паркінгом, не дивлячись на те, що в межах спірної ділянки і даний час існує санітарна зона, що порушує вимоги статті 114 Земельного кодексу України.
У касаційних скаргах Київрада та ТОВ "Смарт-Девелопмент" просять скасувати судові рішення попередніх судових інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційне провадження за касаційною скаргою Київради відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вимоги скарги обґрунтовані неврахуванням господарськими судами попередніх інстанцій висновків у подібних правовідносинах щодо застосування положень статті 134 Земельного кодексу України, викладених у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/1312917, від 06.11.2019 у справі №910/23595/17 та від 10.10.2018 у справі №910/8844/17.
Касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Смарт-Девелопмент" відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вимоги скарги обґрунтовані неврахуванням господарськими судами попередніх інстанцій висновків у подібних правовідносинах щодо принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомості, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №713/1817/16-ц та від 04.12.2018 у справі №910/18560/16.
Прокурор у відзиві на касаційні скарги просив залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
Дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах, а також матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися, тому касаційне провадження за вищезазначеними касаційними скаргами підлягає закриттю з огляду на таке.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, частиною другою якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.
Так, однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зі змісту зазначеної норми права убачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). 
При цьому, подібність правовідносин означає схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (однотипними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 25.04.2018 у справі №910/24257/16, від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.
У справі №910/8844/17 (постанова Верховного Суду від 10.10.2018) на яку посилається Київрада у касаційній скарзі касаційним судом досліджувалася та встановлювалася лише наявність у прокурора підстав для звернення до суду за захистом прав та інтересів держави, оскільки спрямованість позовних вимог прокурора фактично зводилася до захисту прав та інтересів Заводу "Червоний екскаватор", який міг бути самостійним суб`єктом захисту прав на землекористування.
Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №910/23595/17 на яку також посилається Київрада у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції скасував судові рішення попередніх інстанцій та направив справу на новий розгляд у зв`язку з не дослідженням судами доказів по справі та неналежним з`ясуванням обставин справи.
Наведений Київрадою висновок Верховного Суду у справі №910/13129/17 зроблений у спорі щодо законності рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівель транспортної інфраструктури (об`єктів дорожнього сервісу).
Натомість у справі, яка переглядається спірним рішенням органу місцевого самоврядування передано земельну ділянку не для обслуговування та експлуатації існуючого нерухомого майна, а для будівництва та обслуговування комплексу багатофункціонального призначення, готелю офісних будівель та торговельних приміщень з підземним паркінгом, тобто відмінного від цільового та функціонального призначення об`єкту нерухомого майна, який належить Відповідачу-2.
У справі №910/18560/16 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018) на яку посилається ТОВ "Смарт-Девелопмент" у касаційній скарзі спір виник між Міністерством оборони України та міською радою щодо наявності у останньої повноважень на розпорядження земельною ділянкою оборони, розташованою під нерухомим майном, яке є власністю юридичної особи. Предметом розгляду у цій справі були правовідносини щодо переходу та оформлення права користування частиною земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні військової частини, у зв`язку з набуттям іншими особами права власності на частину будівель військового майна, в контексті положень статей 120 Земельного кодексу України 377 Цивільного кодексу України. 
Наведений ТОВ "Смарт-Девелопмент" висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №713/1817/16-ц зроблений у спорі щодо законності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження меж суміжних земельних ділянок, у якому позивач стверджував про накладення відведеної одному з відповідачів земельної ділянки на земельну ділянку, яка є прибудинковою територію належного позивачу нерухомого майна.
Натомість спір між сторонами у справі, що переглядається, фактично зводиться до того, чи можливе отримання на позаконкурентних засадах права оренди земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно Відповідача-2, проте площа якої значно перевищує площу відповідної нерухомості. У даній справі не є спірним питання можливості набуття ТОВ "Смарт-Девелопмент" речових прав на земельну ділянку під нерухомістю для його подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент його придбання.
В такий спосіб, висновки Верховного Суду у наведених скаржниками справах зроблені у правовідносинах, які очевидно не є подібними з тими, що виникли між сторонами у даній справі ні за складом учасників, ні за предметом спору, ні за обставинами справи, ні за сферою правового регулювання.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційними скаргами Київради та ТОВ "Смарт-Девелопмент" підлягає закриттю.
Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційними скаргами Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Девелопмент" – закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	В. А. Зуєв	
  Судді  	 	  Т. Б. Дроботова	
 	 	  І. С. Міщенко