ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3879/21 Справа № 210/6576/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді -  Барильської А.П., 
суддів -  Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Кислиця І.В.
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,-
В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»(далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 377 840 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що працюючи на посаді котельника на підприємстві відповідача, з ним стався нещасний випадок.
Висновком ЛТЕК від 18 січня 1999 року позивачу було первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, ІІ група інвалідності. При повторному переогляді висновком ЛТЕК від 18 січня 2000 року позивачу, повторно, встановлено 70% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІ група інвалідності. При наступному переогляді висновком ЛТЕК від 31 січня 2001 року позивачу, повторно, встановлено 70% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІ група інвалідності. При повторному переогляді висновком ЛТЕК від 18 лютого 2003 року позивачу, повторно, встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІІ група інвалідності. При наступних переоглядах висновками ЛТЕК від 20 січня 2004 року, та 03 лютого 2005 року позивачу, повторно, встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІІ група інвалідності. Висновком МСЕК від 21 лютого 2006 року позивачу, повторно, встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. При повторних переоглядах висновками МСЕК від 10 березня 2009 року, 15 березня 2011 року та 04 березня 2014 року позивачу, повторно, встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. Висновком МСЕК від 24 січня 2017 року позивачу було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, безстроково.
Позивач вважає, що в результаті нещасного випадку йому спричинена моральна шкода, оскільки порушені та порушуються нормальні життєві зв`язки, так як він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн. 
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи зокрема, не враховано, що з моменту травмування позивач в значній мірі позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, потребує систематичного лікування, оскільки внаслідок трудового каліцтва позивач відчуває біль та труднощі при пересуванні, венозну недостатність кінцівок.
Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач зазначає про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу представника залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Стаднік Я.В., яка заперечувала проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач, працюючи на посаді котельника на Криворізькому державному гірничо – металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 15 вересня 1998 під час виконання трудових обов`язків, знаходячись на дільниці складання і зварювання металоконструкцій цеху металевих конструкцій, внаслідок нещасного випадку, отримав, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лонної і сідничної кістки зліва і лонної кістки справа, травматичний шок ІІ ступені, позачеревний розрив сечового міхура та тазову урогематому (а.с. 19-22).
Відповідно до п.6 Акту №120/1 про нещасний випадок від 30 грудня 1998 року, нещасний випадок трапився з позивачем через падіння предметів (а.с. 20).
Відповідно до п.7 Акту, причиною нещасного випадку є незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність систем управління охороною праці (а.с. 21).
Згідно п. 10 Акту, особами які допустили порушення законодавства про охорону праці є начальник цеху металевих конструкцій – ОСОБА_3 та заступник начальника цеху металевих конструкцій по технології – ОСОБА_4 (а.с. 21). 
Висновком ЛТЕК від 18 січня 1999 року позивачу було первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, ІІ група інвалідності (а.с. 8).
При повторному переогляді висновком ЛТЕК від 18 січня 2000 року позивачу, повторно, встановлено 70% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІ група інвалідності (а.с. 9). 
При наступному переогляді висновком ЛТЕК від 31 січня 2001 року позивачу, повторно, встановлено 70% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІ група інвалідності (а.с. 10). 
При повторному переогляді висновком ЛТЕК від 18 лютого 2003 року позивачу, повторно, встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІІ група інвалідності (а.с. 11). 
При наступних переоглядах висновками ЛТЕК від 20 січня 2004 року, та 03 лютого 2005 року позивачу, повторно, встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІІ група інвалідності (а.с. 12). 
Висновком МСЕК від 21 лютого 2006 року позивачу, повторно, встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 13). 
При повторних переоглядах висновками МСЕК від 10 березня 2009 року, 15 березня 2011 року та 04 березня 2014 року позивачу, повторно, встановлено 25% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 14-17). 
Висновком МСЕК від 24 січня 2017 року позивачу було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, безстроково (а.с. 18).
Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричиниливтрату працездатності, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки позивачу первинно висновком ЛТЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 18 січня 1999 році, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.
У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. 
Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата – це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.
Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України, в редакції 1963 року про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.
Аналогічний правовий висновок міститься й у Постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14, № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року та №210/4091/17 від 23 травня 2018 року.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи судом першої інстанції, станом на 08 лютого 2021 року становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює  30000 грн., а максимальний – 1 200 000грн.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року викладених у постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виробничою травмою позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер виробничої травми, період відсоток втрати ним професійної працездатності, безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.
Так, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивач в значній мірі позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, оскільки потребує систематичного лікування, так як відчуває біль та труднощі при пересуванні, венозну недостатність кінцівок.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, відсоток втрати професійної працездатності, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 60 000 гривень.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: