Дата документу 12.04.2021 Справа № 327/284/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 327/284/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Кущ Т.М.
№ 22-ц/807/724/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2020 року АТ «Акцент-банк» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-банк»), правонаступником якого є АТ «Акцент-банк», та ОСОБА_1 19 грудня 2017 року укладено договір №SAMABWFС00001361634 (далі - Договір), згідно з яким останньому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 05 липня 2020 року сума заборгованості складає 22481 грн. 99 коп., де заборгованість за кредитом - 12548 грн. 54 коп., заборгованість по відсоткам - 9933 грн. 45 коп..

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача заборгованість та понесені судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп..

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Акцент-банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 41-42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору про надання банківських послуг до його укладення, екземпляр договору про надання банківських послуг погодилася отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с. 6).

В матеріалах справи міститься наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms/ та Витяг, який містить Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна" з пільговим періодом 55 днів, які не містять підпису відповідача щодо погодження умов (тарифів) (а.с. 6 зв.-10, 11).

З огляду на викладене, анкета-заява від 19.12.2017 року не містить відомостей про отримання кредиту та про тарифний план, за яким відповідач отримав кредит, не зазначено якого типу картку отримав позичальник. Окрім того, вказана заява підписана сторонами не містить відомостей про відсоткову ставку, розмір пені за прострочене зобов`язання та за несвоєчасність сплати боргу.

Отже, з наявних у справі доказів неможливо встановити на яких умовах здійснювалося кредитування (пільговий період), порядок нарахування відсотків та пені і їх розмір.

Не можна також брати до уваги Умови та Правила надання банківських послуг щодо встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначеними у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 647/248/17.

З огляду на викладене, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк", розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms/, а саме Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна", які містяться в матеріалах справи не містять підпису ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитом та пені.

Враховуючи відсутність у заяві домовленості сторін про розмір відсотків та пені, відомостей щодо картки, яку отримав позичальник, банком не надано підтверджень про погодження конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг і Тарифів, надані банком Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують їх погодження позичальником.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного первинного документа на підтвердження розміру заборгованості позичальника. Наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (а.с. 5) не є первинним документом, який беззаперечно свідчив би про існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у визначеному банком розмірі, за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження виконаних за день фінансових операцій чи руху грошових коштів за кредитним договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 703/3191/18.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC00001361634 від 19.12.2017 року у заявленому банком розмірі.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно посилання позивачем на відсутність заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Таким чином, позовні вимоги не доведені, надані позивачем письмові докази достеменно не доводять існування заявленої у позові заборгованості у ОСОБА_1 , Тарифи не містять погодження та підпису відповідача. В зв`язку з чим, неможливо встановити, які саме тарифи погодив позичальник щодо пільгового строку користування кредитними коштами, розміру відсотків та пені за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, а тому підстави для їх стягнення відсутні у зв`язку з недоведеністю.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки факт отримання ОСОБА_1 кредиту та існування заборгованості підтверджують наданими в суді першої інстанції доказами, - суперечать фактичним обставинам. 

Колегія суддів не приймає до уваги надану АТ "Акцент-Банк" апеляційному суду копію виписки по рахунку позичальника, з таких підстав.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй заяві до суду АТ "Акцент-Банк" просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 4 зв.), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Колегія суддів зазначає, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає, як доказ, подану апеляційному суду АТ "Акцент-Банк" копію виписки по рахунку позичальника, оскільки позивачем не зазначено обставин неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Частина 2, 4 ст. 43 ЦПК України встановлено зобов`язання учасників справи щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Згідно ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Зазначені вимоги закону банком не дотримані щодо порядку подачі додаткових доказів на стадії апеляційного розгляду.

Окрім того, надана банком суду апеляційної інстанції виписка по рахунку може бути доказом наявності лише заборгованості за тілом кредитом, оскільки відсотки та пеня відповідачем не погоджені. Зміст розширеної виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій, підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми і межах кредитного ліміту та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять. При цьому, із вказаної виписки по рахунку вбачається, що загальна сума отриманих відповідачем грошових коштів є значно меншою, ніж сума сплачених нею коштів на погашення кредиту, тому подана в порушення процедури виписка по рахунку не є підтвердженням позовних вимог навіть в частині тіла кредиту. Отже, наявність заборгованості ОСОБА_1 по кредиту - позивачем не доведена, а судом не встановлена, як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Посилання банку на те, що відповідач підписавши анкету-заяву погодився з умовами кредитування, - не впливає на висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав наведених вище.

Посилання банку на те, що хоча Тарифи та Умови і Правила не підписані, відповідач отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто погодився з умовами надання кредиту, - судовою колегію до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, на сайті банку розміщені різні варіанти тарифів при користуванні кредитними картками певного типу. З наявних у справі доказів неможливо встановити, яку кредитну картку (Універсальна, Голд, тощо), якого типу, з яким пільговим періодом (30 днів чи 55 днів, тощо) отримав відповідач.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія ткож вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник підписала довідку про умови кредитування, а відтак була обізнана з ними.

Надані позивачем у якості доказів заява позичальника та довідка про умови кредитування не можуть свідчити про дотримання прав споживача послуг, не мають між собою жодного зв`язку, тому що в кожному з них не має застереження про їх поєднання взаємними договірними умовами тощо.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про неможливість базування висновків не припущеннях про те, що зазначені документи становили спільно між собою та з Умовами кредитування єдиний договір з його обов`язковими умовами та реквізитами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування або зміни немає.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков