ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року 
м. Київ
справа №826/9572/16
касаційне провадження №К/9901/8472/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві (далі - Управління) на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2021 (головуючий суддя - Сорочко Є.О., судді - Єгорова Н.М., Коротких А.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» (далі - Товариство) до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

У С Т А Н О В И В:

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 27.10.2020, ухваленим у порядку письмового провадження, позов задовольнив.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0411632718977 рішення суду першої інстанції була вручене Управлінню 02.11.2020.

Управління 24.12.2020 оскаржило це рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду, який ухвалою від 16.01.2021 відмовив у задоволенні клопотання Управління про поновлення строку апеляційного оскарження та залишив апеляційну скаргу без руху з підстав її невідповідності: вимогам пункту 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України щодо  подання документа про сплату судового збору у визначеному законом порядку та розмірі; вимогам частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку, оскільки підстави, наведені Управлінням у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, є неповажними, з огляду на те, що: рішення суду першої інстанції було отримане Управлінням 02.11.2020, тоді як апеляційну скаргу подано лише 24.12.2020, з урахуванням того, що скаржником не наведено будь-яких обставин з приводу того, у чому часе полягали пов`язані із карантином перешкоди у поданні апеляційної скарги, зважаючи на те, що термін перебування працівника Управління на лікарняному закінчився 07.11.2020;  скаржник посилається на те, що ним вживалися усі можливі та неможливі дії щодо дотримання строку на апеляційне оскарження, проте про які саме дії йде мова не зазначає, тоді як ані матеріали справи, ані матеріали апеляційної скарги доказів вчинення Управлінням таких дій не містять. Для усунення недоліків апеляційної скарги суд встановив скаржнику десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали.

Ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду  від 16.01.2021 була отримана Управлінням нарочно 21.01.2021.

02.02.2021, тобто з пропуском встановленого судом строку, Управління надіслало до суду апеляційної інстанції клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, у якому просило поновити строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження Управління послалось на те, що скаржник вживав усі можливі і навіть неможливі залежні від нього дії з метою дотримання процесуальної поведінки, а також на те, що причини несплати судового збору по даній справі не залежать від волі або повноважень Управління.

Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 05.02.2021 відмовив у задоволенні клопотання Управління про поновлення строку на апеляційне оскарження та про продовження строку усунення недоліків апеляційної скарги і відмовив відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2020 на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки: у клопотанні про поновленні строку на апеляційне оскарження Управління зазначило причини пропуску строку, яким суд апеляційної інстанції вже надавав  оцінку в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху; самого лише посилання на вчинення певних дій та виникнення труднощів без надання при цьому жодних доказів на підтвердження таких обставин, не дає суду можливості вважати такі обставини об`єктивно існуючими; стверджуючи про неможливість сплати судового  як підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник не надає доказів сплати такого збору у встановленому законом розмірі, а також доплати судового збору в межах встановленого судом строку для усунення недоліків апеляційної скарги, тоді як згідно платіжного доручення № 7439 від 20.11.2020 Управлінням був сплачений судовий збір у розмірі - 10925,89 грн., тоді як судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі становить 12992,88 грн., що свідчить про те, що питання сплати судового збору не слугувало для скаржника причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Управління оскаржило ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2021 до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 05.04.2021 відкрив касаційне провадження у даній справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи невідповідність ухваленого у справі судового рішення суду апеляційної інстанції нормам процесуального права, Управління посилається на те, що суд апеляційної не врахував фінансового становища податкового органу, оскільки Управлінням при сплаті судового збору була допущена помилка, з огляду на що скаржник подав клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги та доплатити судовий збір. 

Товариство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.05.2021 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження з 25.05.2021.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом частин другої, третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України вирішення питання про відкриття апеляційного провадження обумовлено, зокрема, відповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 цього Кодексу та строками її подання.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Положеннями частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною третьою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин та з огляду на завдання адміністративного судочинства Шостий апеляційний адміністративний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження (ухвала від 05.02.2020) діяв відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки Управлінням не було вказано інших поважних підстав для поновлення строку, тоді як у клопотанні про поновленні строку на апеляційне оскарження Управління зазначило причини пропуску строку, яким суд апеляційної інстанції вже надавав оцінку в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, з урахуванням того, що самого лише посилання на вчинення певних дій та виникнення труднощів без надання при цьому жодних доказів на підтвердження таких обставин, не дає суду можливості вважати такі обставини об`єктивно існуючими. Також судом апеляційної інстанції була надана правильна оцінка доводам Управління щодо фінансового стану, оскільки надане до апеляційної скарги платіжне доручення № 7439 від 20.11.2020 про сплату судового збору у розмірі 10925,89 грн., свідчить про те, що Управлінням була допущена помилка при обрахунку розміру судового збору, тоді як відсутність фінансування не слугувала для скаржника причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Також, судом апеляційної інстанції було обґрунтовано зазначено, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження було подане Управлінням з пропуском строку, встановленого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2021.

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що Управління є територіальним органом ДПС, тобто є державним органом, що здійснює адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку. 

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи  покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду  у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).  

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.    

Наведене спростовує доводи касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене вище, касаційна скарга Управління підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2021 - без змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення, а ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова