Номер провадження: 22-ц/813/2109/21 
Номер справи місцевого суду: 522/13014/19
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
                                                        Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, Акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору – приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, –
ВСТАНОВИВ:

31 липня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 із позовними вимогами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору – приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (т.1, а.с 1-34).
09 липня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Донцов Д.Ю.) позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору – приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню – задоволено. Визнано виконавчий напис №25149 виданий 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариства «Альфа-банк», заборгованості, що виникла по Договору кредиту №2006/686/-Ф03.7/95 від 26.12.2006 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок, а саме по 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок з кожного відповідача (т.2, а.с 7-11).
06 серпня 2020 року представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» засобами поштової кореспонденції направив до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року. Апелянт не погоджується з вказаним рішенням, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, шо підлягає скасуванню. Апелянт пояснює, суд першої інстанції зробив висновок про те, що банком не було надано пакет документів, необхідних для вивчення виконавчого напису. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не заперечувалась сума боргу, не надано своїх розрахунків, пояснень та заперечень. На думку апелянта, не зрозуміло в чому полягає спірність вимог банку, на які посилається позивач, адже сума заборгованості не оскаржується, факт укладення договору не заперечується. На думку апелянта, позивач зловживає своїми процесуальними правами та намагається уникнути повернення заборгованості банку за кредитним договором. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та судові витрати покласти на позивача.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні 22.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що довідка-розрахунок заборгованості підписана представником ПАТ «Укрсоцбанк» несе інформаційний характер та не може вважатися засвідченою випискою з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вчинення виконавчого напису по причині подання не повного пакету документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання в частині встановлення заборгованості за тілом кредиту.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції  26.12.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2006/686/-Ф03.7/95, відповідно до умов якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 64 740,00 доларів США, зі сплатою 12,25% процентів річних та з встановленим порядком погашення основної заборгованості: з січня 2007 року по листопад 1021 року щомісячно рівними частками по 360 доларів США, у грудні 2021 року – 300 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 25 грудня 2021 року (т. 1, а.с. 18-23). 
У якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач зобов`язався в день укладення кредитного договору укласти іпотечний договір, за умовами якого передати в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний №9, розрахунковою площею 75,20 кв.м., що розташована на 3 поверсі секції «А2 житлового будинку АДРЕСА_1 , заставною вартістю 384 690,11 грн.
31.10.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про вчинення виконавчого напису (т. 1, а.с. 49).
31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис №25149, відповідно до якого сума заборгованості складається з: строкової заборгованості – 1 029 953,66 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках – 944,12 грн., прострочена заборгованість по нарахованих відсотках – 886,19 грн., загальна сума заборгованості складає – 1 031 783,97 грн (т. 1, а.с. 48).
Постановою №59119779 від 15.05.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С., на підставі виконавчого напису №25149 від 31.10.2017 року, відкрито виконавче провадження, а постановою ВП №59119779 від 15.05.2019 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення 1 141 962,37 грн (т. 1, а.с. 29-30, 14-15). 
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу необхідно надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
При цьому відповідно до п. 2.3. глави 16 Переліку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова ВС КЦС від 22.05.2020 року в справі № 674/918/17). Наведені позиції Верховного Суду спростовують посилання апелянта щодо неправильного тлумачення судом першої інстанції безспірності заборгованості.
До заяви про вчинення виконавчого напису Банк надав нотаріусу довідку-розрахунок, яка містить лише загальну суму заборгованості, номер кредитного договору, дату укладення договору та дату повернення кредиту, а також відсоткову ставку (т. 1, а.с. 51). Також Банк надав виписку по особовому рахунку N НОМЕР_1 за 21.04.2015 рік, відповідно до якої вихідний залишок становить 1030289,66 грн та виписку по особовому рахунку N НОМЕР_1 за 25.05.2015 рік, за якою вихідний залишок 1029953,66 грн (т. 1, а.с. 52).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказана виписка по особовому рахунку не містить необхідних вихідних даних – строки погашення заборгованості з відміткою про її непогашення, наявність яких, відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. З огляду на вказане апеляційний суд підтримує висновок суду першої інстанції та відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів направлення боржнику повідомлення – письмової вимоги про усунення порушень та спливу тридцятиденного строку, передбаченого п. 2.3. глави 16 Переліку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
З огляду на вище вказане, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, наявних в матеріалах справи та суб`єктивного тлумачення положень нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом. Одночасно апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк»– залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

                                                                               Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький 

Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дришлюк