ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2021 р.   м.Київ           Справа№ 911/832/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання  Салій І.О. 
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 03.06.2021 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги 
Акціонерного товариства  "Національна акціонерна компанія     "Нафтогаз України"
на рішення    Господарського суду Київської області 
від                   27.10.2020 (повне рішення складено 07.12.2020)
у справі          №  911/832/20 (суддя Ярема В.А.)
за позовом Акціонерного товариства   Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства      Тетіївтепломережа     Тетіївської міської ради
про стягнення 242 972,77 гривень

                                                  В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог 
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі -позивач, НАК "Нафтогаз") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради (далі по тексту - Підприємство/відповідач), в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути 138  618,29 грн пені, 24  955,24 грн 3% річних та 79   399,24 грн інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17 від 19.10.2016 та несвоєчасної оплати відповідачем вартості отриманого за вказаним правочином природного газу.

Короткий зміст заперечень проти позову
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Крім того, відповідач у відзиві вказував на наявність підстав для зменшення пені нарахування штрафних санкцій, а саме пені, з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у справі №911/832/20 (повний текст складено 07.12.2020) позов Акціонерного товариства  "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства Тетіївтепломережа Тетіївської міської ради на користь Акціонерного товариства     Національна акціонерна компанія Нафтогаз України  69 309 (шістдесят дев`ять тисяч триста дев`ять) грн 15 коп. пені, 24 955 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 24 коп. 3% річних, 79 399 (сімдесят дев`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 24 коп. інфляційних втрат та 3 644 (три тисячі шістсот сорок чотири) грн 59 коп. судового збору. В решті позовних вимог  було відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем  обставин порушення відповідачем зобов`язань за договором, що є підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення пені, а також застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України. Проте, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення на 50% штрафної санкції (пені) на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, присудивши до стягнення 69  309,15 гривень пені, з урахуванням скрутного фінансового становища підприємства, відмовивши у стягненні 69  618,29 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач Акціонерне товариство        "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 по справі №911/832/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп. та ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми  процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст. ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України), рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки в частині зменшення штрафних санкцій (пені на 50%) не відповідають обставинам справи. 
Зокрема, скаржник наголошував, що обумовлені ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України підстави для зменшення розміру пені  - відсутні, з огляду на те, що наведений випадок - не є винятковим, перед позивачем у суб`єктів господарювання наявний значний обсяг заборгованості, збитковість підприємства відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. Крім того, скаржник посилався на те, що під час зменшення розміру пені не було враховано інтереси позивача, а відповідачем не надано суду належних доказів в обґрунтування підстав зменшення пені.  

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Національна акціонерна компанія     "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді Коробенко Г.П., Тищенко О.В.
Оскільки головуючий суддя Станік С.Р. перебував у відпустці з 29.12.2020 по 22.01.2021,  вирішення питання стосовно апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп. здійснювалось після виходу головуючого судді з відпустки. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/832/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп., розгляд справи призначено в судовому засіданні на 25.02.2021.
Оскільки, головуючий суддя Станік С.Р. перебував у відпустці з 19.02.2021 по 02.03.2021 , судове засідання 25.02.2021 - не відбулось, а у зв"язку з виходом  з відпустки головуючого судді, справа підлягала призначенню до розгляду . 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021, у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П., який  не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці з 01.03.2021 по 05.03.2021 включно, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №911/832/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021 для розгляду справи №911/832/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства   "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 справу №911/832/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія      "Нафтогаз України" на рішення на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю., розгляд справи призначено на 08.04.2021. 
У зв`язку із замінуванням приміщення Північного апеляційного господарського суду, про що складено Акт від 08.04.2021, у зв`язку з чим було проведено евакуацію працівників та відвідувачів суду, а тому судове засідання у справі №911/832/20 (зокрема, в режимі призначеної відеоконференції) за апеляційною скаргою Акціонерного товариства   "Національна акціонерна компанія   "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 - не відбулось. 
У  відповідності до ст.3 Конституції України, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 розгляд справи №911/832/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія      "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 призначено в судовому засіданні на 20.05.2021. 
Суд при здійсненні правосуддя має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", "Смірнова проти України").
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 03.06.2021, з урахуванням розумного строку розгляду справи.

  Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
Позивач  (скаржник) в судовому засіданні 03.06.2021 підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 по справі №911/832/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп. та ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у повному обсязі.
В судовому засіданні 03.06.2021 представник відповідача заперечував проти вимог, викладених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
При цьому, відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, просте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
             
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується матеріалами справи,  19.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого надалі змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та Комунальним підприємством "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради, як споживачем, укладено договір постачання природного газу №1759/1617-ТЕ-17 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Згідно пп. 1.2, 6.1 та 12.1. договору, природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
23.01.2017 між сторонами укладено додаткову угоду №1, якою внесено до договору зміни стосовно обсягів необхідного до поставки газу, порядку їх перегляду, порядку та умов передачі газу. 
В обґрунтування поданого позову АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначало, що власні договірні зобов`язання виконало належним чином та протягом жовтня, листопада 2016 року, лютого, березня 2017 року передало відповідачу за умовами договору природний газ загальною вартістю 1 661  176,19 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу: - б/н від 31.10.2016 на суму 223   522,70 грн, - б/н від 30.11.2016 на суму 521 804,04 грн,  б/н від 28.02.2017 на суму 563  334,62 грн, - б/н від 31.03.2017 на суму 352 514,83 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.
Позивач у позові зазначав, що відповідач свої обов`язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу - не виконав, провівши у повному обсязі розрахунки за отриманий газ з порушенням передбачених договором строків, в підтвердження чого суду надано: відомість по операціям за підписом заступника головного бухгалтера АТ "НАК "Нафтогаз України", а також копії виписок по банківському рахунку позивача.
Також, позивачем до матеріалів справи надано копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №№1750, 2269 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 16.03.2017 та 10.04.2017 (далі - спільні протокольні рішення №№1750, 2269).
Отже, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1. договору строків оплати поставленого вартості природного газу, позивач просив у позові стягнути з відповідача:
- 138   618,29 грн пені, нарахованої за періоди:
з 27.12.2016 по 26.06.2017 на 403      728,27 грн заборгованості за листопад 2016 року,
з 28.03.2017 по 27.09.2017 на 563      334,62 грн заборгованості за лютий 2017 року,
з 26.04.2017 по 23.10.2017 на 352      514,83 грн заборгованості за березень 2017 року,
- 24   955,24 грн 3% річних, нарахованих за періоди:
з 27.12.2016 по 23.10.2017 на 403      728,27 грн заборгованості за листопад 2016 року,
з 28.03.2017 по 23.10.2017 на 563      334,62 грн заборгованості за лютий 2017 року,
з 26.04.2017 по 23.10.2017 на 352      514,83 грн заборгованості за березень 2017 року,
- 79   399,24 грн інфляційних втрат, нарахованих за періоди:
з 01.01.2017 по 30.09.2017 на 403      728,27 грн заборгованості за листопад 2016 року,
з 01.04.2017 по 30.09.2017 на 563      334,62 грн заборгованості за лютий 2017 року,
з 01.05.2017 по 30.09.2017 на 352      514,83 грн заборгованості за березень 2017 року.
Відповідач  в обгрунтуванян заперечень проти позову вказував, що між сторонами було підписано протокольні рішення про врегулювання заборгованості за договором, внаслідок чого змінився порядок та строк розрахунків за отриманий газ.
При цьому, позивачем наголошувалось, що ним не здійснювалось нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат на суми оплат, проведені споживачем за рахунок коштів на підставі спільних протокольних рішень, а розрахунок заявлених до стягнення сум здійснено на заборгованість погашену відповідачем власними коштами з порушення строків.
Відповідач посилався також на те, що розрахунок позивачем здійснено за період після підписання спільних протокольних рішень, тобто в той час, коли у відповідача була відсутня можливість проводити розрахунки, а порушення строків оплати відбулось не з вини відповідача. Крім того, у справі №911/112/20 встановлено преюдиційні обставини наявності у відповідача збитків за період з 2014 року по 01.01.2018, що також підтверджують відсутність вини відповідача, з огляду на що останній зауважив на наявності у суду права на зменшення штрафних санкцій.
При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що підписання Комунальним підприємством "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради, як покупцем, актів приймання-передачі природного газу за жовтень, листопад 2016 року, лютий, березень 2017 року без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу, що породжує для останнього обов`язок по оплаті вартості газу у повному обсязі, у погоджені договором строки: відповідно до 25.11.2016, 26.12.2016, 27.03.2017, 25.04.2017.
Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.
Згідно Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (далі - Порядок №20), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг),      і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків      (пункт 7 Порядку №20).
Згідно пунктів 1.2, 1.5 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок №493) чинного на момент виникнення спірних правовідносин та який визначає взаємовідносини, зокрема, між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, що проводяться відповідно до Порядку №20:
- розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг),      і спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (далі - СПР), форми яких наведені у додатках 1, 2, 3 до цього Порядку;
- НАК "Нафтогаз України" підписує з учасниками розрахунків СПР протягом п`яти робочих днів. Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання СПР виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до Порядку. Останній учасник розрахунків не пізніше наступного дня після підписання СПР повідомляє інших учасників про підписання та направляє їм підписані СПР.
Зазначене вище свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії та гарячої води.
Отже, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами договору постачання природного газу в цій частині (щодо розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №20 та Порядок №493.
Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату послуг із постачання теплової енергії за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком №256, згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Отже, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання теплової енергії певним категоріям населення фактично регулюються Порядками №20, №256, №493, а підписання спільних протокольних рішень - є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, а тому у разі здійснення теплопостачальною організацією розрахунків за отриманий у гарантованого постачальника природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень, підписаних між постачальником, споживачем природного газу та іншими учасниками розрахунків з боку держави, нарахування відповідачу-споживачу пені на підставі договору постачання, а також застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого газу в порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є можливим у випадку, якщо відповідач здійснив оплату отриманих ним з державного бюджету коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.
Підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі поставки розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від позивача природний газ, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.
Згідно виписок по рахунку позивача та бухгалтерської довідки та розрахунку заборгованості слідує, що оплата вартості отриманого відповідачем за договором газу відбулась у такому порядку:
- 01.06.2017 на підставі спільного протокольного рішення №1750 у порядку Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" сплачено 53398,47 грн, які позивачем зараховано в рахунок часткового погашення боргу за поставлений в жовтні 2016 року газ;
- 31.07.2017 на підставі спільного протокольного рішення №2269 у порядку Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" сплачено 288      200,00 грн, які позивачем зараховано в рахунок погашення боргу за поставлений в жовтні 2016 року газ та в рахунок часткового погашення боргу за поставлений в листопаді 2016 року газ;
- 24.10.2017 за рахунок власних коштів відповідача сплачено 1  600000,00 грн, які позивачем зараховано в рахунок погашення залишку боргу за поставлений в листопаді 2016 року газ у сумі 403  728,27 грн та в рахунок повного погашення боргу за поставлений в лютому, березні 2017 року газ.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що оплата вартості поставленого газу у листопаді 2016 року у сумі 403  728,27 грн та поставленого газу у лютому, березні 2017 року у сумах 563  334,62 грн та 352 514,83 грн відповідно здійснена відповідачем власними коштами з порушенням передбачених договором строків.
Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Таким чином, оскільки відповідач порушив передбачений договором строк оплати вартості отриманого газу, суд першої інстанції, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат, обчислений в межах вказаних позивачем періодів на відповідно прострочені суми, є арифметично правильним, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 24 955,24 грн 3% річних та 79   399,24 грн інфляційних втрат. У наведеній частині рішення суду першої інстанції учасниками справи - не оскаржується. 
Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір 3пені, обчислений в межах вказаних позивачем періодів на відповідно прострочені суми, є арифметично правильним, у зв`язку з чим розмір пені за прострочення виконання зобов`язань складає 138  618,29 грн  
При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що у позові позивачу слід відмовити, оскільки позивач не довів вину відповідача у порушенні зобов`язання, оскільки пеню нараховано позивачем на суми боргу, що не були предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачені відповідачем за рахунок власних коштів.
З вказаними висновками погоджується і суд апеляційної інстанції як підстава для нарахування і стягнення пені 138  618,29 грн., як штрафної санкції, за порушення грошового зобов`язання. При цьому, перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок пені щодо сум, строків та ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині заявленого до стягнення розміру пені в сумі 138  618,29 грн. за порушення грошових зобов`язань за укладеним договором.
В свою чергу, відповідач вказував на наявність підстав для зменшення пені на 50% з урахуванням скрутного фінансового становища підприємства та незначного строку порушеного зобов`язання, яке не призвело до понесення позивачем збитків у розмірі заявленої неустойки, про що подав до суду першої інстанції відповідне клопотання з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України. 
Суд першої інстанції, на підставі  ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, присудивши до стягнення 69  309,15 грн. пені, з урахуванням скрутного фінансового становища підприємства, відмовивши у стягненні 69  309,15 грн. пені, тобто зменшивши останню на 50%.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків, в межах вимог апеляційної скарги.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначає, що не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 по справі №911/832/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп. та ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми  процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст. ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України), рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки в частині зменшення пені до 69  309,15 грн, з відмовою у стягненні 69  309,15 грн. пені, не відповідають обставинам справи. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює апеляційний розгляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Приписами ст. 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як зазначалось вище, позивачем також було заявлено до стягнення з відвідача 69  309,15  грн. пені, з яких внаслідок застосування ст. 233 Господарського кодексу України, судом першої інстанції було присуджено до стягнення 69  309,15 грн. внаслідок зменшення відповідного розміру пені за заявою відповідача, на 69  309,15 грн., тобто на 50%. 
Відповідач в обгрунтування заяви про зменшення пені посилався на те, що не з вини відповідача не відбулася вчасна сплата заборгованості, оскільки внаслідок дій Міністерства фінансів України, яке не проводило фінансування підписаних договорів на проведення взаєморозрахунків, і вина відповідача у простроченні виконання зобов`язань - відсутня. 
Не погодившись з ухваленим рішенням у наведеній частині щодо зменшення пені на 69  309,15 грн., тобто на 50%, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення  Господарського суду Київської області від 27.10.2020 по справі №911/832/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп. та ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення пені у повному обсязі. 
Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи та доводи учасників справи в цій частині, не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, вважає висновки суду першої інстанції у наведеній частині щодо зменшення розміру пені - помилковими, з огляду на наступне. 
Частинами 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій - є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обгрунтування підстав зменшення пені - не  є підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, оскільки  посилання відповідача на дії органу законодавчої влади - жодним чином не обґрунтовують прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за договором. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що  боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов зобов`язань за будь-яких обставин, а виконання умов договору не ставиться у залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, або відсутністю у боржника прибутку або коштів на рахунках, а також від рішень виконавчих органів держави.  
В свою чергу,  прийняття доводів відповідача у цій частині судом першої інстанції саме в контексті зменшення розміру пені - визнаються судом апеляційної інстанції помилковими та такими, що зроблені з неправильним застосуванням ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, а також з порушенням ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України. 
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає слушними посилання скаржника про те, що несвоєчасність оплати контрагентами перешкоджає виконанню покладених державою на НАК "Нафтогаз" обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обгрунтування зменшення розміру пені - не  є підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин.
Стосовно висновків суду першої інстанції про діяльність відповідача, як комунального підприємства, суд апеляційної інстанції зазначає, що  відповідачем до матеріалів справи не подано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо як скрутного фінансового становища, так і обставин, на які він посилався в обґрунтування підстав зменшення пені. 
 При цьому, доводи відповідача стосовно стану фінансування за СПР -  не приймаються судом апеляційної інстанції в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, як належні та допустимі докази складного фінансового стану відповідача, і відповідно, не свідчать про наявність підстав для зменшення пені. . 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно наявності обумовлених законом підстав для зменшення  пені, у зв`язку з чим рішення суду у наведеній частині підлягає скасуванню, з урахуванням мотивів даної постанови, а вимоги позивача про стягнення з відповідача  138  618,29 грн. пені підлягають задоволенню у повному обсязі як обґрунтовані, законні та документально доведені належними та допустимими доказам в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності обумовлених  законом підстав для зменшення пені.

  Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (щодо зменшення пені) ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (стосовно відсутності виняткових обставин для зменшення пені), за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (зокрема, щодо обставин збитковості відповідача, без підтвердження вказаної обставини належними доказами), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 549 Цивільного кодексу України) та порушення норм процесуального права (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення  про задоволення позовних вимог про стягнення з комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені у повному обсязі - в сумі 138  618,29  грн. 

Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог за позовом та апеляційною скаргою, у зв`язку з чим судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь скаржника. 
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
          
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 усправі №911/832/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп  -  задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у справі №911/832/20 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 69 309 грн. 14 коп - скасувати та прийняти у скасованій частині нове рішення про задоволення вимоги про стягнення 69 309 грн. 14 коп пені, присудивши до стягнення з комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  загалом 138 618 грн. пені 
3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 у справі №911/832/20 в наступній редакції: 
Позовні вимоги задовольнити. 
Стягнути з Комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, 19А, ідентифікаційний код 24879282) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 138 618 (сто тридцять вісім тисяч шістсот вісімнадцять) грн 29 коп. пені, 24 955 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 24 коп. 3% річних, 79 399 (сімдесят дев`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 24 коп. інфляційних втрат та 3 644 (три тисячі шістсот сорок чотири) грн 59 коп. судового збору. 
4. Стягнути з з Комунального підприємства "Тетіївтепломережа" Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., Тетіївський р-н, м. Тетіїв, вул. Соборна, 19А, ідентифікаційний код 24879282) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720)  3  153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.
5. Матеріали справи  №  911/832/20 повернути до Господарського суду Київської області, доручивши останньому видати накази на виконання даної постанови. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
          Дата підписання повного тексту постанови: 15.06.2021.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала