ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 року          м. Дніпро         Справа №  904/6048/20

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.,                     розглянувши без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клинчева Андрія Анатолійовича  на рішення Господарського суду  Дніпропетровської області від 16.03.2021р. (повний текст складено 22.03.2021р.) у справі № 904/6048/20 (суддя -                      Мельниченко І.Ф.,  м. Дніпро) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррос-транс", м. Київ до Фізичної особи-підприємця Клинчева Андрія Анатолійовича,               м. Кривий Ріг Дніпропетровської області про  стягнення заборгованості 195 000 грн.

          ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021р.  позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Клинчева Андрія Анатолійовича  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррос-транс" 195 000,00 грн.  основного боргу, 2 925,00 грн.  судового збору. 
Рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем надавалися заперечення щодо підписання актів виконаних робіт замовником. Відповідно до чинного законодавства, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин  повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів погашення заборгованості  з оплати наданих транспортних послуг в сумі 195 000,00 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав. З огляду на викладене, вимоги позивача щодо примусового стягнення заборгованості на зазначену вище суму слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. 
2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
          Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021р., у задоволенні позову відмовити повністю. 
2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених  доказів та з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права. З матеріалів справи вбачається, що рішення  про стягнення з  відповідача  коштів у сумі 195 000,00 грн. прийнято лише на підставі підписаних сторонами договорів-заявок, але заявка це лише намір, а не виконана дія.  В матеріалах справи відсутні підписані сторонами акти виконаних  робіт та накладні на автоперевезення підписані відповідачем. Також відсутній акт звірки розрахунків між позивачем та відповідачем. В такому разі недостатньо доказів для прийняття рішення про розмір заборгованості відповідача, адже сума для стягнення не є достовірною. 
2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
          Відповідач заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги зазначає, що скаржник зловживав процесуальними правами, відмовлявся отримувати судові документи, допускав бездіяльність, яка була спрямована на безпідставне затягування розгляду справи, що є неприпустимим відповідно до умов ст. 43 ГПК України. Скаржник, стверджуючи про недостовірність та спірність суми, що підлягає стягненню не надає обґрунтований розрахунок такої суми або докази відсутності заборгованості перед ТОВ "Укррос-транс". При цьому, ТОВ "Укррос-транс" при зверненні з позовною заявою до місцевого господарського суду надавало до заяви акт звірення розрахунків по договору, який також направлявся на адресу фізичної особи-підприємця Клинчева А.А. Стосовно не підписаних актів виконаних робіт, як зазначено в рішенні від 16.03.2021р. у справі № 904/6048/20, 27.10.2020р. ТОВ "Укррос-транс" надіслало на адресу відповідача вимогу  про сплату заборгованості на суму 195 000,00 грн., а також повторно надіслало на підписання не повернуті акти виконаних робіт за період з 09.05.2020р. по 10.09.2020р., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно по п. 9.4. договору, якщо відправлений поштою з повідомленням про вручення перевізником акт виконаних робіт замовником не підписаний та письмово не заперечений протягом п`яти робочих днів з моменту отримання, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі. Скаржник не додає до апеляційної скарги доказів того, що він в передбачені договором терміни надавав заперечення щодо підписання  вказаних актів виконаних робіт, а той факт, що він не повертав на адресу ТОВ "Укррос-транс" підписані акти виконаних робіт також є додатковим доказом його недобросовісності. Щодо твердження про відсутність підписаних відповідачем накладних на автоперевезення позивач зазначає, що на  CMR стоїть підпис контактної особи, яка була уповноважена на отримання вантажу згідно договорів-заявок. 
3. Апеляційне провадження.
3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі. Вирішено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
           16.04.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укррос-транс" (далі – перевізник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Клинчевим Андрієм Анатолійовичем (далі – замовник, відповідач) укладено договір на транспортні послуги № 200416АЕ13/5-01 (далі - Договір). 
          Відповідно до п. 1.1 Договору замовник замовляє, а перевізник надає транспортні послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом.
          Конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці замовника і узгоджуються з перевізником (п. 2.2 Договору).
          Підтвердженою вважається заявка, підписана сторонами і скріплена їх печатками (штампами). Підтверджена заявка обов`язкова для виконання сторонами і є невід`ємною частиною цього Договору. Факсокопія/електронна копія підтвердженої заявки має юридичну силу до обміну сторонами оригіналами заявок. Заявник повинен не пізніше ніж на другий робочий день від дня направлення факсокопії/електронної копії заявки направити перевізнику оригінал даної заявки у двох примірниках поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Перевізник, у свою чергу, також повинен підписати та повернути другий примірник оригіналу заявки не пізніше ніж на другий робочий день від дати отримання. Відлік часу щодо повернення перевізником підписаного оригіналу заявки починається від дати, зазначеної в повідомленні про вручення (п. 2.3 Договору).
За умовами п. 4.1 Договору ціна на послуги узгоджується сторонами по кожному конкретному перевезенню і вказується в заявках, які є невід`ємною частиною даного Договору.
Замовник зобов`язується своєчасно оплачувати послуги, надані за цим Договором (п. 3.1.13 Договору).
Відповідно до п. 5.1 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі наступним чином:
- 100% від суми перераховується замовником на р/р перевізника на підставі рахунку-фактури переданого за допомогою факсимільного зв`язку, на умовах попередньої оплати за послуги, протягом 1-го робочого дня з моменту одержання рахунку-фактури, якщо інші умови розрахунку не погоджені у заявці;
- з наступним наданням перевізником оригіналу рахунку-фактури, товарно-транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної.
Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не пізніше 31.12.2021р. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення строку дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про розірвання Договору, дія Договору автоматично пролонгується на наступні 12 місяців без складання додаткової угоди до Договору (п. 9.11 Договору).
На виконання умов спірного договору позивачем у період з 27.04.2020р. по 01.09.2020р. було надано транспортні послуги на загальну суму 597 350,00 грн., що підтверджується Договорами-заявками, а також актами виконаних робіт, копії яких долучено до матеріалів справи.
Зазначені Договори-заявки підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.
За кожним договором-заявкою позивачем було виставлено рахунки на оплату наданих послуг, які відповідачем було сплачено частково на загальну суму 402 350,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.          
Позивач вважає, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату послуг з перевезення належним чином не здійснив, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 195 000,00 грн.
27.10.2020р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості у сумі 195     000,00 грн., а також повторно надіслано на підписання не повернуті акти виконаних робіт за період з 09.05.2020р. по 10.09.2020р., що підтверджується матеріалами справи (а. с. 105-119).
Відповідно до п. 9.4 Договору, якщо відправлений поштою з повідомленням про вручення перевізником акт виконаних робіт Замовником не підписаний і письмово не заперечний протягом 5 робочих днів з моменту отримання, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.
Таким чином, порушення відповідачем зобов`язання зі сплати послуг з перевезення і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав. 
3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до приписів ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
За змістом ст. ст. 11, 526 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі укладений договір на транспортні послуги № 200416АЕ13/5-01 від 16.04.2020р., за яким замовник замовляє, а перевізник надає транспортні послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом. 
Частиною  1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з положеннями  ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином  (ст. 193 ГК України).
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Матеріали справи свідчать, що у період з 27.04.2020р. по 01.09.2020р. позивачем було надано транспортні послуги на загальну суму 597 350,00 грн., що підтверджується Договорами-заявками, а також актами виконаних робіт (а. с. 17-104). При цьому, Договори-заявки підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.
За кожним договором-заявкою позивачем було виставлено рахунки на оплату наданих послуг, які відповідачем було сплачено частково на загальну суму 402 350,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та не заперечується сторонами у справі.        
Законом України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію, тобто дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, рахунок-фактура може бути складений у паперовій або в електронній формі та повинен мати реквізити, які дають можливість ідентифікувати господарську операцію та її учасників, зокрема: назву підприємства, від імені якого складено рахунок-фактуру; назву контрагента; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунку-фактури.
Як вбачається в матеріалів справи, рахунки на оплату № 570 від 26.04.2020, № 571 від 27.04.2020р., № 624 від 03.05.2020р., № 641 від 09.05.2020р., № 863 від 18.06.2020р., № 1064 від 28.07.2020р., № 1051 від 24.07.2020р., № 1100 від 05.08.2020р., № 1146 від 13.08.2020р., № 1138 від 12.08.2020р., № 1172 від 19.08.2020р., № 1173 від 19.08.2020р., № 1187 від 25.08.2020р., № 1224 від 28.08.2020р., № 1223 від 28.08.2020р., № 1253 від 01.09.2020,                      № 1252 від 01.09.2020р., № 1268 від 04.09.2020р., № 1281 від 08.09.2020р. містять вказівку щодо контрагента, якому виставлені такі рахунки та підпис посадової особи позивача, а тому вважаються документами, що укладені з дотриманням встановленої форми.
Матеріали даної справи містять також міжнародні товарно-транспортні накладні, зокрема від 23.04.2020р., від 30.04.2020р., від 06.05.2020р., від 21.07.2020р., від 28.07.2020р., від 04.08.2020р., від 12.08.2020р., від 13.08.2020р., від 18.08.2020р., від 24.08.2020р., від 28.08.2020р., від 01.09.2020р., від 04.09.2020р., від 08.09.2020р.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач направляв відповідачу на підписання акти виконаних робіт за період з 09.05.2020р. по 10.09.2020р. (а. с. 105-119).
Пунктом 9.4. Договору передбачено, що якщо відправлений поштою з повідомленням про вручення перевізником акт виконаних робіт замовником не підписаний і письмово не заперечений протягом 5 робочих днів з моменту отримання, він вважається прийнятим ним без змін та підлягає оплаті в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 74 ГПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач надавав заперечення щодо підписання вказаних актів. Таким чином, акти виконаних робіт вважаються підписаними.
Щодо доводів відповідача про відсутність підписаних актів звірки розрахунків колегія апеляційного суду зазначає про таке. 
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.
Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18.
27.10.2020р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості в сумі 195 000,00 грн. разом із Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 16.04.2020р. по 27.10.2020р. за договором № 200416АЕ13/5-01 від 16.04.2020р.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався  місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.
3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.
3.5. Розподіл судових витрат.
Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України  у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу. 

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клинчева Андрія Анатолійовича  - залишити без задоволення. 
          Рішення  Господарського суду  Дніпропетровської області  від 16.03..2021р. у справі № 904/6048/20 – залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287  ГПК України.

          Головуючий суддя                              _________________                    І.О. Вечірко

          Суддя                                                  _________________                    Т.А. Верхогляд 

          Суддя                                                  _________________                    Ю.Б. Парусніков