УХВАЛА

20 травня 2021 року  
Київ
справа №640/25769/19
адміністративне провадження №К/9901/17255/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Мацедонської В.Е., Кашпур О.В.
перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Новохацької Вікторії Володимирівни на рішення Окружного адміністративного суду від 23   листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16   березня 2021 року у справі № 640/25769/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 21.11.2019 № 1678ц, згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури України з 25.11.2019р.; 
- поновити на попередній посаді, в разі створення Офісу Генерального прокурора на аналогічну посаду в Офіс Генерального прокурора, 
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.11.2019 включно по день ухвалення судового рішення. 
23 листопада 2020 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії від 29.10.2019 №1 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора".
Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 21.11.2019 № 1678ц. Поновлено ОСОБА_1  в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді прокурора відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (з місцем постійної дислокації у м. Києві) управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 26.11.2019. 
Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
16 березня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
На зазначену постанову суду апеляційної інстанції представником позивача подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 12 травня    2021 року.  
Разом з касаційною скаргою представником позивача подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що касаційна скарга подана вперше в межах строку на касаційне оскарження, однак ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2021 року повернута особі, яка її подала. Касаційна скарга подана повторно 11 травня 2021 року в розумні строки після її повернення Верховним Судом, тому вважає поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та просить його поновити. 
Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Враховуючи викладене та з огляду на те, що вперше позивач звернувся з касаційною скаргою з дотриманням процесуального строку на касаційне оскарження з моменту отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду, а прийняття ухвали Верховним Судом про повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку, наведені заявником касаційної скарги обставини є достатніми для визнання поважними підстав подачі касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
В касаційній скарзі представником позивача зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження представник позивача зазначає, що судом апеляційної інстанції застосували норми права без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 травня 219 року у справі № 815/1554/17 в частині відсутності правової визначеності в оскаржуваному наказі підстав звільнення.
Проте, в касаційній скарзі не наведено які саме норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду. При цьому, скаржник акцентує увагу на зазначеній постанові Верховного Суду, та не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справі №    815/1554/17 є подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також в касаційній скарзі представником позивачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження позивач зазначає, що предметом спору у даній справі є незаконність наказу про звільнення позивача з посади та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, на виконання вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019, при цьому відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування зазначених норм у подібних правовідносинах.
Враховуючи викладене, Суд вважає доведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
Керуючись статтями 328, 329, 330, 334, 335, 338, 340 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Новохацької Вікторії Володимирівни про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 640/25769/19 - поновити.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Новохацької Вікторії Володимирівни на рішення Окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року у справі № 640/25769/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів. 
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Шевцова          
Судді                                                                                           В.Е. Мацедонська          
                                                                                          О.В. Кашпур