ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/1363/21 пров. № А/857/7695/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Кухтея Р.В.,  Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 12 березня 2021 року (рішення ухвалене в м. Львів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, судом під головуванням судді Костецького Н.В., повний текст рішення суду складено 12 березня 2021 року) у справі № 380/1363/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з  позовною заявою, якою просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 01.04.2019 йому пенсії максимальним розміром;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплачувати йому пенсію (виходячи з 90% грошового забезпечення) без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.04.2019.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 12 березня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію (виходячи з 90% грошового забезпечення) без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.04.2019.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій  фактично висловлює незгоду із судовим рішення лише в частині, яка стосується задоволених позовних вимог. У зв`язку з вказаним просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
На обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що з урахуванням того, що підсумок пенсії позивача перевищував максимальний розмір пенсії, встановлений Законом №2262-XII, то розмір пенсійної виплати позивача становив десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Також вказує, що є помилковим посилання на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016. Цим рішенням Конституційним Судом України оспорювані положення Закону № 2262-XII обмежені конкретним часовим періодом (з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року), та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі стосуються обмеження розміру пенсії позивача за період,  що розпочався з 01.04.2019 року. В подальшому, змінами внесеними у Закон № 2262-XII, таким періодом був період до 31 грудня 2017 року. З 01.01.2018 року відповідно до ст. 43 Закону № 2262-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду  скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Позивач повідомлений шляхом надіслання вказаних вище ухвал засобами поштового зв`язку, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі № 380/1951/20, яке набрало законної сили:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії з 01.04.2019 з врахуванням при її обчисленні у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, згідно з довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області № 58-7/946 від 10.02.2020;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області № 58-7/946 від 10.02.2020 з врахуванням при її обчисленні у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби – 5827,50 гривень, надбавки за службу  в умовах режимних обмежень – 629,00 гривень, премії – 2516,00 гривень, надбавки за кваліфікацію – 188,70 гривень, із урахуванням виплачених сум.          
Відтак,  Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії позивача починаючи з 01.04.2019  в розмірі 18214,18 грн, проте до виплати із врахуванням максимального розміру пенсії -14970,00 грн.
Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 01.04.2019 пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 7 ст.43 Закону №2262, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року за № 7-рп/2016, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром  є протиправним. Суд першої інстанції вказує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 у справі № 1340/5468/18, яке набрало законної сили, встановлено що при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватись та норма, яка визначає розмір грошового забезпечення у відсотках на момент призначення пенсії. Відтак, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 90% до 70% від відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.01.2018 року    перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, з метою належного способу захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію (виходячи з 90% грошового забезпечення) без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.04.2019.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Постанова в частині відмови в задоволенні позову не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається. 
Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі. 
Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно Закону України від 24 грудня 2015 року №848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»   ст.43 Закону №2262-XII   доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до   Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини   Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, зокрема, частина 7   статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   втратила чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року ч.7   ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   є нечинною.
Відповідно до   Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень   цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у ч.7   ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених   Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»   з урахуванням   Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року   дозволяє стверджувати, що у   Законі №2262-XII   відсутня ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Наведене означає, що протягом 2017 року   стаття 43 Закону №2262-XII   не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Тобто, внесені   Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»   до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу на те, що відповідно до   ст.1-1 Закону №2262-XII   законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим   Законом, базується на   Конституції України   і складається з цього   Закону,   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим   Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього   Закону   та   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Закон №2262-XII   є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7   ст.43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень ст.2   Закону №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»   в частині, що не вирішується нормами   Закону №2262-XII.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, який не застосував до спірних правовідносин положення ст. 2   Закону №3668-VI.
Застосування положень   Закону №3668-VI    по відношенню до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття   рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає   ст.17 Конституції України.
Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм   Закону України №3668-VI   по відношенню до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними   Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.
Вказана вище правова позиція викладена у останніх постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18, яку апеляційний суд відповідно до положень   КАС України   враховує при вирішенні спору та застосуванні норм права, які регулюють спірні правовідносини.
На підставі наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова відповідача у перерахунку і виплаті пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії є такою, яка не ґрунтується на законі. Зокрема, в даному випадку така відмова за своєю суттю є звуженням обсягу прав позивача та позбавленням його права на соціальний захист у повному обсязі як то передбачено законодавством, яке регулює спірні правовідносини.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище,  висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  

                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 12 березня 2021 року у справі № 380/1363/21 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 02 червня 2021 року.