ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2580/21 Справа № 183/7991/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2019 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу — задоволено.
Зареєстрований шлюб 04 вересня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 253, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвано. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року по справі №183/7991/19 та провадження у справі №183/7991/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу закрити у зв`язку зі смертю позивача. 
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1999 року (а.с.6), від даного шлюбу сторони мають сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). 
З 2019 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та сімейні відносини не поновлювали. 
       Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
       Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. 
       Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.
       Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
       Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4  про розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. 
       Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання судовим рішенням законної сили, ОСОБА_4 помер, а тому суд першої інстанції повинен був винести ухвалу про закриття провадження у справі №183/7991/19 до набрання рішенням від 03.02.2021 року законної сили, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач помер після ухвалення оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим. 
Відповідно до ч.1 ст.377, п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Разом з тим, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог ч.1 ст.377 ЦПК України (ч.3 ст.377 ЦПК України).
Інші доводи апелянта щодо спадкового майна померлого ОСОБА_4 є підставою для звернення апелянта з окремим позовом до суду, та є предметом розгляду іншої справи.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

       ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

                                                                М.Ю.Петешенкова