УХВАЛА
 
25 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 761/36725/19
провадження № 61-10011ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 нарішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня  2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до                  ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 124 189,61 грн за кредитним договором від 21 жовтня               2016 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 67 529,34 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 28 201,38 грн, та нарахованої пені за період з 21 жовтня 2016 року по 01 червня 2019 року у сумі 28 458,89 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору від 21 жовтня 2016 року б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 10 липня 2019 року становить 136 030,41 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 67 529,34 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 28 201,38 грн, нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 40 099,69 грн та заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн - 200грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 жовтня 2016 року у розмірі 67 529,34 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2021 рокуапеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня  2020 року в частині задоволених позовних вимог та судових витрат змінено, зменшивши розмір заборгованості та судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» з 67 529,34 грн до                        29 881,82 грн, та з 1 044,56 грн до 462,19 грн відповідно. 
17 червня 2021 року (згідно відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Справа № 761/36725/19 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 124 189,61 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні                              2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00). 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що зазначена справа є малозначною, однак касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування норми права               у подібних правовідносинах (відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах), відповідач буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи та справа має виняткове значення для відповідача, оскільки сума стягнення заборгованості у розмірі 30 344,01 грн перевищує 17% річного доходу відповідача. 
Проте скаржник не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не зазначає які обставини, відповідно до норм ЦПК України, встановлені оскарженими судовими рішеннями відповідач буде позбавлена можливості спростувати при розгляді іншої справи і справа має виняткове значення для відповідача.Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням і відповідно не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідач буде позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішенням, при розгляді іншої справи та справа має виняткове значення для  ОСОБА_1 .
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                       у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від                   01 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
В. І. Крат